ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1683/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/2677/24 Категорія: на ухвалу 	Троян Т. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19 грудня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Василенко Л.І., 
за участю секретаря Гладиш О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Черкаси апеляційну скаргу представника стягувача ОСОБА_1 – адвоката Прядки Віталія михайловича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2024 року про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України у справі № 712/2677/22, -
в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною заявою, яку мотивував тим, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2024 року, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10.07.2024 року, ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України. 
Заявник вважає, що на даний час відпали підстави, які покладені в основу застосування до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. 
Законом України від 15.03.2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» закону України «Про виконавче провадження» цей розділ доповнений пунктом 102 в якому серед іншого зазначено: «тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації)».
Отже, держава Україна в спосіб прийняття Закону тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, припинила звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника. 
Разом із цим ОСОБА_2  належним чином виконує обов`язок щодо погашення боргу у виконавчому провадженні № 69487819, що підтверджується платіжними інструкціями від 29.07.2024 № 115, від 31.07.2024 № 117, від 02.08.2024 № 124 на суму 2400 грн. кожна. Відповідно до наведених фінансових документів на погашення боргу він сплатив загальну суму 7200,00 грн., а тому відсутня потреба в застосуванні відносно ОСОБА_2  тимчасового обмеження у виїзді за межі України.
На підставі викладеного просив суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , яке було застосоване на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2024 року у справі 712/2677/24.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2024 року заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволено.
Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно громадянина України ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , яке застосоване ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2024 року по справі № 712/2677/24, провадження №6/712/91/2024.
Ухвала суду мотивована тим, що судом не встановлено обставин свідомого ухилення заявником від виконання вищевказаної ухвали суду.
Навпаки, до заяви долучені платіжні інструкції № 115 від 29.07.2024 року, № 117 від 31.07.2024 року, № 124 від 02.08.2024 року, з яких вбачається, що ТОВ «БОН КАМІОН», на якому працевлаштований ОСОБА_2 , перераховує приватному виконавцю Бурмага Євгенію Анатолійовичу кошти в сумі по 2400,00 грн. згідно виконавчого листа № 711/6199/21 від 09.06.2022 року, постанова ВП № 69487819 від 12.05.2023 року.
Таким чином, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості, суд вважав, що заява ОСОБА_2 підлягає до задоволення, оскільки тривале обмеження особи у праві виїзду є непропорційним обмеженням даного права, з моменту його тимчасового обмеження минуло понад 6 місяців, в подальшому відпала потреба у застосуванні заходів забезпечення виконавчого провадження з огляду на часткове повернення боргу, а тому ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2024 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон підлягає скасуванню.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник стягувача  ОСОБА_1 – адвокат Прядка В.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що 01.08.2022 року боржником було оплачено, в межах виконавчого провадження, на користь стягувача кошти в сумі 7071,61 грн. (з яких: 707,16 грн. – винагорода приватного виконавця та 500,00 грн. – витрати виконавчого провадження та 5864,45 грн. – стягувачу).
Станом на 18.09.2024 року заборгованість ОСОБА_2 перед Жигаловським А.А. у ВП № 69487819 складає 155 441, 97 грн.
Тобто, більше ніж за 2 роки виконавчого провадження ОСОБА_1 виплачено 15375,26 грн. із 170 817, 23 грн.
При цьому значну частину вказаної суми, як зазначив безпосередньо адвокат Онищенка Г.Б., було виплачено, починаючи з 29.07.2024 року по 02.08.2024 року, тобто після того, як Черкаський апеляційний суд 10.07.2024 року – залишив в силі ухвалу про заборону виїзду за межі України. 
Вказує, що є очевидним, що ці 3 останні оплати були здійснені лише з метою подачі заяви про скасування обмеження ОСОБА_2 виїзду за кордон.
Зазначає, що фактично ОСОБА_2 не вживає та не вживав ніяких заходів, щодо виконання рішення суду щодо повного чи частково погашення заборгованості, а отже це дає підстави вважати доведеним факт ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Нестеренко О.Ф. зазначає, що упродовж провадження місцевим судом справи за заявою ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, останній продовжував і продовжує належним чином виконувати обов`язок щодо погашення боргу у виконавчому провадження № 69487819, що підтверджується платіжними інструкціями від 02.09.2024 року №136 на суму 2000 грн., від 07.10.2024 року №156 на суму 1500,00 грн. Отже, загальна сума сплаченого боргу становить 10700,00 грн.
Вказане свідчить про відсутність наміру ухилення боржника від сплати боргу, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.05.2022 року (справа № 711/6199/21) стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в сумі 164217 грн. 23 коп. та судові витрати в розмірі 6660,00 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2024 року тимчасово обмежено в праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 711/6199/21, виданим 09.06.2022 Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 164217,23 грн. та судові витрати в розмірі 6660 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що 
Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право
на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, – до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку
із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).
Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості – виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Отже, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.
Судом установлено, що у приватного виконавця Бурмаги Є.А. на виконанні знаходиться виконавче провадження 69487819 з виконання виконавчого листа № 711/6199/21 виданий 09.06.2022 про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в сумі 164217 грн. 23 коп. та судові витрати в розмірі 6660,00 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2024 року, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, ОСОБА_2 тимчасово обмежено в праві виїзду за межі України громадянину України, до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 711/6199/21 виданим 09.06.2022 про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) коштів в сумі 164217 грн. 23 коп. та судові витрати в розмірі 6660,00 грн.
Звертаючись 12 серпня 2024 року до суду зі заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_2 вказував на відсутність факту ухилення його від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, що підтверджується його добровільною частковою сплатою боргу у липні - серпні 2024 року на загальну суму 7200,00 грн.
До матеріалів справи у суді першої інстанції також долучено платіжну інструкцію від 02.09.2024 року про сплату боргу на суму 2000,00 грн. До відзиву на апеляційну скаргу та в ході судового розгляду ОСОБА_2 долучено також платіжну інструкцію від 07.10.2024 року на суму 1500,00 грн. та платіжну інструкцію від 11.12.2024 року на суму 1200,00 грн. 
За правилами частини 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. 
Згідно з ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
За змістом ч. ч. 5, 8 ст. 441 ЦПК України підставою для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Колегія суддів зауважує, що будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно.
З наведеного слід дійти висновку, що обмеження, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю, є виправданими тільки в тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення такої заборгованості. Дія таких обмежень не може бути продовжена протягом тривалого періоду без періодичного перегляду їх обґрунтованості. (п.122 і 124 рішення ЄСПЛ у справі «Рінер проти Болгарії»).
На підтвердження обставин погашення заборгованості представник заявника покликається на часткову добровільну сплату боргу в липні-серпні 2024 року по 2400,00 грн., що документально підтверджується доданими платіжними інструкціями.
На думку колегії суддів часткова сплата боргу свідчить про те, що боржник вживає заходів щодо виконання боргового зобов`язання, а тому наявні підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника.
Крім того, у разі ухилення в подальшому боржником сплати боргу, у приватного виконавця наявне право повторного звернення до суду із відповідним поданням.
Таким чином, враховуючи матеріальний стан та стан здоров`я боржника, колегія суддів вважає, що на даному етапі виконання судового рішення відсутні підстави для обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.
Оскаржувана ухвала районного суду є законною і обґрунтованою, постановленою з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника стягувача ОСОБА_1 – адвоката Прядки В. М. – залишити без задоволення.
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 24 грудня 2024 року.

Судді: