КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №757/16119/18ц                                                 Головуючий у 1 інстанції: Підпалий В.В.
Провадження №22-ц/824/16720/2024                         Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
18 грудня 2024 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                       Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
при секретарі                                          Дибі І.Б.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
 
З урахуванням заяви адвоката Жуковської Т.Р. представника ОСОБА_2 від 02.10.2019, остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу 4 222 891,13 грн., суму 3% річних у розмірі 236 019,12 грн., суму втрат від інфляції 629 639, 23 грн., судові витрати (а.с. 114-115).
 
В обґрунтування позову зазначив, що згідно Договору позики грошових коштів від 19.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорєловим Броніславом Сергійовичем, 19.09.2017 ОСОБА_1 позичила у нього 4 222 891, 13 грн., що еквівалентно 135 000, 00 євро з кінцевим терміном повернення до 19.11.2017.
 
Відповідачка не виконала взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики. 
 
У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникненням відповідачем мирного вирішення спору, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом.
 
Згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у загальному позовному провадженні.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 088 549,48 грн., з яких: суму боргу в розмірі 4 222 891,13 грн. та три відсотки річних, що становить 236 019,12 грн., інфляційні витрати 629 639,23 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 8 810,00 грн.
 
06 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення суду від 25 квітня 2023 року.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було відмовлено.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 19 вересня 2024 року  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу.
 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що вона ніколи не співпрацювала з ОСОБА_2 , немала від нього замовлень та проектів, коштів від нього не отримувала, дружніх відносин не було.
Зазначила, що 22.01.2024 подала заяву про злочин до Печерського УП ГУНП у м. Києві за фактом примушення до виконання цивільно-правових зобов`язань.
 
Вказала, що відсутність такої події як передача коштів у позику та взагалі відсутність боргових зобов`язань ставлять під сумнів факт письмового укладення саме позики між позивачем і відповідачем із зазначеною в ньому сумою.
 
Вважає, що судом першої інстанції не надало належної оцінки вказаним доводам, не встановлено реальну природу взаємовідносин, що виникли на підстави Договору позики між сторонами, і як наслідок прийнято помилкове рішення.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
17 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
Адвокат Лаврентьєв Д.О. представник апелянта ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
 
Адвокат Марченко В.С. представник позивача ОСОБА_2 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2017 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в борг грошову суму в розмірі 4 222 891, 13 грн., на підставі договору позики грошових коштів укладеного між сторонами 19.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорєловим Б.С. (а.с. 10-11).
 
За умовами п. 3 Договору відповідачка зобов`язалась повернути грошові кошти позивачу строком до 19.11.2017, але у передбачений договором строк гроші не повернула.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів погоджується з висновками рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
 
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
 
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність такої події як передача коштів у позику та відсутність боргових зобов`язань.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
 
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17.
 
Факт укладення договору окремо відповідачем не оспорювався. Договір було посвідчено нотаріально.
 
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Будь-яких доказів того, що між сторонами не існувало ніяких правовідносин, відповідачем не надано та зі змісту нотаріально посвідченого договору колегією суддів не встановлено.
 
Отже у колегії суддів, наявні всі правові підстави вважати, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, зобов`язання за яким відповідач не виконала, про що свідчить договір позики та у зв`язку з цим про наявність підстав для стягнення боргу.
 
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17).
 
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 роз`яснив, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина 2 статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 2 статті 533 ЦК України).
 
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина 1 статті 1046, частина 1 статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16).
 
Колегією суддів встановлено та не спростовано відповідачем, що відповідно до договору позики від 19.09.2017 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в борг грошову суму в розмірі 4 222 891, 13 грн., що підтверджується договором позики грошових коштів, який укладений між сторонами 19.09.2017 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорєловим Б.С..  Відповідач кошти не повернула позивачу.
 
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку так як відповідач не надала доказів на підтвердження своєї позиції та заперечень на позицію позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду, яким була надана належна правова оцінка та який їх обґрунтовано спростував, тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено  20 грудня 2024 року.
 
Головуючий                                                                                      Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                 Є.П. Євграфова 
 
                                                                                                            Т.О. Писана