ПОСТАНОВА 
Іменем України

07 березня 2025 року                                                 м. Кропивницький

справа № 391/678/24
провадження № 22-ц/4809/372/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді - Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами»;
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2024 року (суддя Ревякіна О.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених позовних вимог та заперечень на позов

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі - ТОВ «Фінансова компанія управління активами») звернулося до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з відповідачки суми заборгованості за Договором позики №3919538 у розмірі 15582,00 грн, з яких: 7038,24 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7082,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
В обґрунтування позову зазначає, що 30 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір позики № 3919538 (далі - Договір позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачці грошові у розмірі 7038,24 грн строком на 64 дні, тобто - до 04 березня 2021 року зі сплатою процентів у розмірі 1,60% у день.
               У подальшому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу від 21 червня 2021 року № 2106 відступило право вимоги за Договором позики ТОВ «Фінансова компанія управління активами».
               Вказує, що відповідачка неналежно виконувала умови Договору позики, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у пред`явленому до стягнення розмірі. Посилаючись на викладене, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» просило стягнути з відповідачки зазначену заборгованість.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
               Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відмовлено.
               
               Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі відступлення права вимоги до інших осіб, суд повинен перевірити як факт наявності у клієнта права вимоги до боржників, так і факт переходу права вимоги до фактора, зокрема, здійснення повної оплати фактором клієнту права вимоги, що переходить.
               Посилаючись на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16, вказав, що відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення заборгованості.
               Встановивши відсутність у матеріалах справи доказів здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення, тобто недоведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги до відповідачки за Договором позики від первісного кредитора до позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що за викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

               Не погодившись із рішеннямКомпаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» оскаржило його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги позивач проситьрішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2024 року скасувати з ухваленням нового рішення; позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» задовольнити; стягнути з ОСОБА_1 , на користь позивача суму заборгованості за Договором позики у розмірі 15582,00 грн, з яких: 8500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7082,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 
               Вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині недоведеності набуття ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права грошової вимоги до ОСОБА_1 помилковим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки встановленні судом обставини суперечать матеріалам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на помилковість посилань суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16, оскільки вважає, що обставини у справі, яка переглядалась касаційним судом, та у даній справі не є тотожними. Разом з тим, повідомляє, що між первісним кредитором (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та новим кредитором (ТОВ «Фінансова компанія управління активами») за договором факторингу №2106 від 21 червня 2024 року здійснені розрахунки у повному обсязі, що підтверджується Актом про взаємні розрахунки за договором факторингу №2106 від 21 червня 2021 року, що додається.
Наголошує на закріпленій у цивільному праві презумпції правомірності правочину. 
Також звертає увагу, що перевіряти перерахунок коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги/факторингу необхідно у випадку, якщо зазначеним договором визначений момент набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Проте, у спірних правовідносинах моментом переходу права грошової вимоги є підписання додатків до договору та прийняття реєстру прав вимог, які передаються.
У зв`язку з тим, що за результатом розгляду судом першої інстанції даної справи виникла необхідність у підтвердженні обставини стосовно виконання новим кредитором зобов`язань за договором факторингу №2106 від 21 червня 2021 року перед первісним кредитором, вважає за необхідне надати до суду апеляційної інстанції копії договору факторингу із зазначенням ціни відступлення права грошової вимоги та акту про взаємні розрахунки за договором факторингу.
Рух справи у суді апеляційної інстанції

Згідно з ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ухвали апеляційного суду від 27 грудня 2024 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.  
Відповідачка своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Встановлені судом фактичні обставини справи
30 грудня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №3919538, відповідно до умов п. 1 якого Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (надалі - позику), без забезпечення, на погоджений строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника на умовах строковості, зворотності платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти Позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до договору та правилах, тобто Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж сум грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно Графіку платежів або достроково (а.с. 21 зв. бік).
Згідно з п.п. 2, 3 Договору позики основними параметрами надання позики, зокрема, є: сума позики - 8500,00 грн, строк позики - 64 дні, процентна ставка - 1,6 % в день (фіксована), які нараховуються на залишок позики згідно графіку платежів за кожен день користування позикою, включаючи дати отримання та повернення. 
       Підписанням цього Договору позики Позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачено ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; Позичальнику наданий Паспорт позики; Позичальник до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету, розміщені за наведеним у договорі посиланням, і зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (пп. 4.1. - 4.3. п. 4 Договору позики).
       Цей договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 5 Договору позики). 
       Як убачається зі змісту довідки про ідентифікацію, договір підписано Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора e5dGMvKtnz, який був надісланий Позикодавцем 30 грудня 2020 року о 09 год. 08 хв. на вказану відповідачкою електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21).
       ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором позики виконало належним чином, надавши відповідачці 30 грудня 2020 року погоджену у договорі суму позики у розмірі 8500,00 грн шляхом зарахування коштів на її картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується банківською випискою з рахунку за період з 30 грудня 2020 року по 02 січня 2021 року (а.с. 39).
       21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (Фактор) укладено Договір факторингу № 2106 з додатками (а.с. 28-32, 35-36, 22), відповідно до умов якого Клієнт передає (відступає) Фактору за плату належні йому права вимоги, а Фактор приймає належні Клієнту права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі заборгованостей (додаток 1 до Договору) в розмірі Портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до Фактора переходять вся права грошової вимоги, які належали Клієнту за кредитними договорами.
       З підписаного Клієнтом та Фактром Реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідачки за Договором позики у загальному розмірі 17321,47 грн, з яких 7038,24 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 283,23 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою (а.с. 33-34).
       Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачки за Договором позики за період з 30 грудня 2020 року по 09 вересня 2024 року за тілом позики складає 8500,00 грн, за нарахованим та несплаченими процентами - 7082,00 грн, всього - 15582,00 грн (а.с. 23-24).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
       Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним нормам процесуального закону не відповідає.
Звертаючись до суду з позовними вимогами та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилався на те, що набув право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики.
Колегія суддів погоджується з даним твердженням, натомість, викладені в оскаржуваному рішенні протилежні висновки суду першої інстанції вважає необґрунтованими.
Так, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
       Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
       Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
       Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).
       При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
       Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12).
       Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
       Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12 тощо).
       Відмовляючи у задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до судудоказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу та вважав зазначену обставину самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості з огляду на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16.
       Такий висновок місцевого суду колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи наступне.
       У постановах від 27 березня 2018 року № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року № 925/3/7, від 25 квітня 2018 року № 910/24257/16 Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. До того ж зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
       Велика Палата Верховного Суду також зазначала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 19 травня 2020 у справі № 910/719/19, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц).

       Проаналізувавши висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16, на які посилався місцевий суд у оскаржуваному рішенні, апеляційний су вважає, що вони стосуються фактичних обставин, які не є подібними з обставинами у цій справі.

       Так, у постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16 зазначено, що як встановлено судами, п. 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, п. 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору.» (п.10.19 зазначеної постанови), тобто ключовим моментом переходу права грошової вимоги є день оплати коштів за договором відступлення права грошової вимоги. 
       Разом з тим, п.5.2. Договору факторингу від 21 червня 2024 року № 2106, встановлено, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-пердачі Реєстру заборгованостей підписуються в день укладення цього договору.
       Таким чином, моментом переходу права грошової вимоги за Договором факторингу від 21 червня 2024 року №2106 є підписання додатків №4 та №5 до договору, а не здійснення Фактором оплати за договором факторингу, факт якої у спірних правовідносинах не впливає як на перехід права грошової вимоги, так і на права та обов`язки відповідачки.
Отже, обставини, якими визначається момент переходу права вимоги за договором факторингу у справі № 916/2286/16 та у справі, що переглядається апеляційним судом, є різними, а тому висновок місцевого суду про відмову у задоволенні вимог позову у даній справі виключно з підстави відсутності доказів оплати за договором факторингу апеляційний суд вважає надміру формальним.
       До того ж, скаржником повідомлено, а також надано відповідні докази того, що між Клієнтом та Фактором за Договором факторингу від 21 червня 2024 року № 2106 здійснені розрахунки в повному обсязі, що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків за Договором факторингу (а.с. 54).
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
       Щодо доказів, які позивач просив долучити до матеріалів справи, відповідачці судом апеляційної інстанції була надана можливість висловити свою думку, зокрема, заперечити проти їх врахування апеляційним судом. 
       Оскільки реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення, апеляційним судом враховано надану скаржником копію Акту звірки взаємних розрахунків за Договором факторингу.
       Викладене свідчить, що на підставі Договору факторингу від 21 червня 2024 року № 2106   позивач набув право вимоги до відповідачки за Договором позики, що вбачається з фактичних обставин справи та підтверджується належними у справі доказами. 
Здійснюючи апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення в частині вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за Договором позики, колегія суддів дійшла наступних висновків.

       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
       За ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як уже зазначалась апеляційним судом вище, відповідно до вимог апеляційної скарги позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за Договором позики у розмірі 15582,00 грн, з яких: 8500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7082,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка отримала позику у сумі 8500,00 грн, проте взяті на себе зобов`язання за Договором позики належним чином не виконала, отримані у позику кошти у встановлений договором строк не повернула.
       Однак, з наявної у матеріалах справи копії реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до відповідачки за Договором позики у загальному розмірі 17321,47 грн, з яких, зокрема, сума заборгованості за основною сумою боргу складає 7038,24 грн (а.с. 33-34).
       На переконання колегії суддів, сума заборгованості за тілом позики, яка пред`являється до стягнення з відповідачки, не може перевищувати суму позики, право вимоги на яку отримана позивачем на підставі Договору факторингу.
До того ж, як вбачається з вимог позову, позивач просив стягнути з відповідачки саме 7038,24 грн заборгованості за основною сумою боргу.
       Отже, вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою боргу підлягає задоволенню саме у розмірі 7038,24 грн.

       Наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсотками у сумі 7082,00 грн відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. 

       Зважаючи на викладене та враховуючи, що заявлена до стягнення сума відсотків за користування позикою визначена у межах суми, право вимоги на яку набута позивачем, відповідна позовна вимога підлягає задоволенню у повному обсязі.

       Разом з тим, позовні вимоги в цілому необхідно задовольнити частково у сумі 14 120,24 грн (7038,24 грн + 7082,00 грн = 14120,24 грн), оскільки у позовній заяві загальна сума заборгованості відповідачки за Договором позики у розмірі 15582,00 грн обрахована позивачем помилково.
       З наведених підстав, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

       Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

       Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті спору про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати

       На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати позивача зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій покладаються на відповідачку пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» задовольнити частково. 
Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2024 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення у справі.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» задовольнити частково. 
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за Договором позики від 20 грудня 2020 року №3919538 у сумі 14 120,24 грн, з яких: 7038,24 грн - основна сума боргу, 7082,00 грн - відсотки за користування позикою, а також витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 2195,18 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 3292,77 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський
О. А. Письменний