ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2025 р.           Справа№ 910/4850/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024
у справі №910/4850/24 (суддя - Турчин С. О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ"" 
до Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС"
про стягнення 160 000,00 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ"" (далі - позивач, ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ"") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" (далі - відповідач, ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС", скаржник) про стягнення 160 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ"" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00410 від 01.05.2023 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" позивач просить стягнути з останнього витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування у сумі 160 000,00 грн.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/4850/24 позов задоволено повністю.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/214688605 передбачено, що франшиза становить 0,00 грн; страхова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування становить 160 000,00 грн.
Позивачем заявлено до стягнення суму страхового відшкодування у розмірі 160  000,00 грн в межах страхової суми встановленої полісом №ЕР/214688605.
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 160  000,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти до розгляду апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги проводити з викликом сторін. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/4850/24 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
- під час вирішення спору про стягнення страхового відшкодування необхідно враховувати обсяг відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страхувальником шкоди цим третім особам з урахуванням ліміту його відповідальності, виходячи із розміру фактично здійснених позивачем витрат із виплати страхового відшкодування;
- на виконання вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач при визначенні розміру шкоди врахував суму ПДВ, що суперечить приписам зазначеного Закону України, оскільки не проведено ремонт пошкодженого транспортного засобу, а тому в частині ПДВ даний позов повинен бути зменшений на суму ПДВ;
- позивачем не враховано фізичний знос на автомобіль, який використовується страхувальником для перевезення, а відтак пробіг автомобіля є вищим за нормативний. 
- оскільки позивач відразу звернувся із позовом до відповідача без звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, то представник відповідача вважає, що позивач зловживає своїми правами на звернення з позовом до суду, у зв`язку із всі судові витрати повинні бути покладені на позивача.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
23.09.2024 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив  залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Шапрана В.В., Андрієнка В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4850/24.
15.08.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження по справі №910/4850/24.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2024, у зв`язку з перебуванням суддів Андрієнко В.В., Буравльов С.І., які входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд апеляційної скарги у визначеному складі суду неможливо.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2024, у зв`язку з перебуванням суддів Андрієнко В.В., Буравльов С.І., у відпустці, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя  Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/4850/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду: докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі №910/4850/24 у розмірі 4542 грн та докази надсилання копії скарги іншим сторонам по справі №910/4850/24.
18.09.2024 від Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2024 подано заяву про усунення недоліків до якої долучено докази  оплати судового збору та надсилання копії скарги іншим сторонам по справі №910/4850/24.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/4850/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 26.12.2023 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 .
Згідно із постанови Солом`янського районного суду м. Києва по справі 760/704/24 від 13.02.2024 вище зазначена ДТП відбулася з вини водія транспортного засобу "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .
Внаслідок зазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб "MG" державний номерний знак НОМЕР_2 .
Автомобіль "MG" державний номерний знак НОМЕР_2 був застрахований ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ"" за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0197-00410 від 01.05.2023 (додатковий договір №10 від 14.12.2023).
Відповідно до ремонтної калькуляції №0000085387 від 12.01.2024 та рахунку №19 від 11.01.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_2 становила 225 607,05 грн.
Згідно із страховим актом №ДККА-85387 від 16.01.2024 та розрахунком суми страхового відшкодування сума, що належить до виплати становить 224 607,05 грн.
На виконання умов договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 224 607,05 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №53237 від 17.01.2024 на суму 6000,00 грн (сплачена на рахунок ремонтної організації) та №53271 від 17.01.2024 на суму 218 607,05 грн (сплачено на рахунок страхувальника).
Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/214688605 (термін дії з 21.05.2023 по 20.05.2024).
Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 160 000,00 грн та франшизу у розмірі 0,00 грн.
Оскільки, відповідач виплату страхового відшкодування за заявою позивача вих.№50296 від 19.01.2024 не здійснив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 160 000,00 грн в межах страхової суми, встановленої полісом №ЕР-214688605.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога», перебування колегії суддів у відпустці та інші чинники.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.07.2018 по справі №910/20412/16.
Матеріалами справи, зокрема, постановою Солом`янського районного суду м. Києва по справі 760/704/24 від 13.02.2024 підтверджено вину водія транспортного засобу "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 26.12.2023.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.9 ч.1 ст.7).
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/214688605 (термін дії з 21.05.2023 по 20.05.2024).
Страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.
Згідно із ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.
Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.
Як встановлено колегією суддів вище, що відповідно до ремонтної калькуляції №0000085387 від 12.01.2024 та рахунку №19 від 11.01.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 становила 225 607,05 грн.
Згідно із матеріалами справи, позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування та затверджено страховий акт №ДККА-85387 від 16.01.2024, згідно із якими сума, що належить до виплати становить 224 607,05 грн.
Позивачем здійснено страхове відшкодування в розмірі 224 607,05 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №53237 від 17.01.2024 на суму 6000,00 грн та №53271 від 17.01.2024 на суму 218 607,05 грн.
Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.
Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Так, відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
У силу приписів ст.22, ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.
Оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092).
Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З - коефіцієнт фізичного зносу.
Згідно з п.2.4. Методики вартість матеріального збитку визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, у разі наявності підстав для його вирахування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16 та у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 14.05.2018 №910/5092/17.
У пункті 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.
Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 (копія якого міститься у матеріалах справи), вбачається, що рік випуску автомобіля - 2022 рік, а отже, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував семи років, у зв`язку із чим, при визначені вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля коефіцієнт фізичного зносу, згідно з п.7.38 Методики, не визначається.
У пункті 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, а саме: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.
У свою чергу, за доводами скаржника, пробіг автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 перевищує нормативний, оскільки автомобіль використовується страхувальником для перевезення, а відтак при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 має вираховуватися фізичний знос.
Згідно із матеріалів справи, рік випуску автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 - 2022 рік, дата першої реєстрації - 13.12.2023, а відповідно до акту огляду колісного транспортного засобу від 15.01.2024 - 230 км. Доказів на підтвердження того, що пробіг автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 перевищує нормативний відповідач не надав. Водночас колегія суддів кронстатує, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження існування обставин, які є винятковими відповідно до п.7.39 Методики, стосовно застрахованого позивачем автомобіля.
Отже, з наявних в матеріалах справи документів судом не встановлено наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 , при визначенні розміру страхового відшкодування.
З урахуванням наведеного, вирахування коефіцієнту фізичного зносу при визначені вартості відновлювального ремонту засобу "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 не здійснюється, а твердження скаржника про необхідність застосування коефіцієнта фізичного зносу при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля колегія суддів вважає необґрунтованими.
При визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку суд виходить із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 , згідно із сумою, яка вказана у ремонтній калькуляції та рахунку, складеними станцією технічного обслуговування.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.
У постанові Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 наведена правова позиція, згідно із якою визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Розмір фактичних витрат підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків (наведена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17).
У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 вказано, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.
Отже, ремонтна калькуляція №0000085387 від 12.01.2024, рахунок №19 від 11.01.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 , платіжні інструкції №52030 від 09.01.2024, платіжні інструкції №53237 від 17.01.2024 на суму 6000,00 грн та №53271 від 17.01.2024 на суму 218 607,05 грн обґрунтовано визнані судом першої інстанції належними та достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
З урахуванням наведеного, оскільки колегією суддів не встановлено наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу "MG" державний номерний знак НОМЕР_3 при визначенні розміру страхового відшкодування та з огляду на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, розрахунок страхового відшкодування або визначення розміру фактичних витрат є неправильними, судом першої інстацнії правомірно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи.
Щодо доводів скаржника про зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ, колегія суддів зазначає, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані із компенсацією страховиком збитків понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. У зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі ПДВ не нараховується. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц).
Відповідно до калькуляції № 0000085387 від 12.01.2024 вартість ремонту без ПДВ становить 183 005,88 грн. Також, підставі рахунку № 19 від 11.01.2024 позивачем здійснено виплату на рахунок ремонтної організації у сумі 6 000,00 грн.
У той же час позивач заявив до стягнення 160 000,00 грн, а тому відсутні підстави для зменшення заявленої до стягнення суми страхового відшкодування на суму ПДВ.
Також заперечуючи позовні вимоги скаржника посилається на наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно із пп.37.1.3. п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме у зв`язку із тим, що власник транспортного засобу та страховик, до якого перейшло право вимоги не зверталися до страховика винуватця ДТП та позивач не надав фото пошкодженого транспортного засобу і провів його огляд без участі представника відповідача.
Так, відповідно до пп.37.1.3. п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Колегія суддів зазначає, що вирішальним питанням, яке повинен з`ясувати суд при застосуванні п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є те, чи призвело невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування своїх обов`язків до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, що відповідач/скаржник не обґрунтував неможливості встановлення ним, як страховиком, внаслідок такого невиконання факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розміру заподіяної шкоди.
При цьому відповідач, посилаючись на пп.37.1.3. п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", жодним чином не оспорює і не спростовує факту настання страхового випадку і вини водія автомобіля "ВАЗ" у скоєнні ДТП, та окрім того, обґрунтованої відмови у виплаті страхового відшкодування, зокрема, на заяву позивача вих.№50296 від 19.01.2024, відповідач не надав.
За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять даних про невиконання власником транспортного засобу та позивачем своїх обов`язків, які призвели до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розмір заподіяної шкоди, за висновками колегії суддів посилання скаржника на положення пп.37.1.3. п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є необґрунтованими.
Окрім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що позивач не звертався із вимогою до відповідача, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, що матеріали справи містять заву позивача вих.№50296 від 19.01.2024 про виплату страхового відшкодування, докази її направлення та отримання відповідачем.
Відповідно до п.9.1. ст.9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.
Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/214688605 передбачено, що франшиза становить 0,00 грн; страхова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування становить 160 000,00 грн.
Позивачем завлено до стягнення суму страхового відшкодування у розмірі 160  000,00 грн в межах страхової суми встановленої полісом №ЕР/214688605.
З огляду на вище наведене, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог  Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ""  до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" про стягнення 160 000,00 грн.
Згідно з ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно із п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
У відповідності до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із матеріалів справи, 08.12.2023 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ"" (далі - клієнт) та Адвокатським бюро "Гедз" (далі - адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги №2-12/2923-Ю, за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
На підтвердження здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 7000,00 грн представником позивача долучено до матеріалів справи копію акту виконаних робіт 17.04.2024 до договору про надання правничої допомоги від 08.12.2023 №2-12/2023-Ю та копію платіжної інструкції від 17.04.2024 №5490.
Відповідно до акту виконаних робіт від 17.04.2024 до договору про надання правничої допомоги від 08.12.2023 №2-12/2023-Ю в зв`язку з необхідністю звернення до Господарського суду міста Києва з позовними заявами Адвокатським бюро "Гедз" було надано Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "УСГ" правничу допомогу, яка включала наступні дії: проведено консультацію з клієнтом щодо порядку та строків звернення з позовом до суду; вчинено підготовчі дії, а саме: з`ясовано чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт та якими доказами вони підтверджуються; з`ясовано чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; визначено правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин; визначено правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин; зібрано необхідні докази на підтвердження позовних вимог; проаналізовано та вивчено судову практику; підготовлено позовну заяву для подачі до суду, в зв`язку з чим проведено дії з: визначення підсудності; визначення складу учасників судового процесу; розрахунку ціни позову та розміру судових витрат; написання (складання) тексту позовної заяви, у тому числі по справі про відшкодування 160000,00 грн збитку, завданого внаслідок ДТП водієм (ОСОБА_1), цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС".
Виходячи з аналізу положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Також згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (такий правовий висновок викладено в пункті 6.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Зважаючи на вищенаведені обставини, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог, з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, беручи до уваги, зокрема, заперечення відповідача, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо того, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн є обґрунтованими, співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу відповідає критерію розумності.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 1  статті 77 Господарського процесуального кодексу України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                
Згідно  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.     Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1  статті 276 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/4850/24, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.
Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія " ІНТЕР-ПОЛІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/4850/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі №910/4850/24 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством страхова компанія " ІНТЕР-ПОЛІС".
4. Матеріали справи №910/4850/24 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених  статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Гаврилюк