Постанова
Іменем України
17 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 759/20557/20
Провадження № 61-2933ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу, 
учасниками якої є
позивачка - ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Горошко Микола Іванович (далі - адвокат), 
відповідач-  ОСОБА_2 (далі - відповідач),
про стягнення заборгованості 
за касаційною скаргою позивачки на постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, прийняту колегією суддів у складі Желепи О. В., Немировської О. В., Мазурик О. Ф.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1.           Громадянин Федеративної Республіки Німеччини досягнув домовленості з відповідачем-громадянином України щодо продажу літака. На її виконання відповідач передав частину коштів, а іншу частину мав передати впродовж двох років, що засвідчив у розписці. Позивачка стверджувала, що за договором про відступлення права вимоги набула права кредитора щодо повернення коштів відповідачем. Оскільки останній добровільно на її вимогу кошти не повернув, вона звернулася до суду.
2.           Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, оскільки позивачка не надала докази відступлення права вимоги за відповідним договором. Апеляційний суд виявив порушення судом першої інстанції норм процесуального права через неналежне повідомлення позивачки про час і місце розгляду справи. Тому скасував рішення того суду й ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову. Мотивував так само, як і суд першої інстанції.
3.           Позивачка у касаційній скарзі стверджувала, зокрема, про те, що апеляційний суд не звернув увагу на порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності. Вважала помилкою висновок суду про те, що відсутність у матеріалах справи копії договору про відступлення права вимоги підтверджує відсутність у позивачки прав нового кредитора відповідача.
4.           Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав, зокрема, відповісти на питання про те, за яких умов особа може вимагати скасування судових рішень в апеляційній і касаційній інстанціях через порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності). Виснував, що скаржник має заявити про непідсудність справи саме у суді першої інстанції або ж обґрунтувати поважність причин неподання до того суду відповідної заяви (клопотання). 
(2) Зміст позовної заяви
5.           У листопаді 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просила стягнути з відповідача 17 000,00 доларів США, 46 472,78 грн як три відсотки річних і 119 670,26 грн інфляційних втрат. Обґрунтувала так:
5.1.       21 вересня 2015 року ОСОБА_3 (далі - первісний кредитор) і відповідач досягли домовленості, відповідно до якої останній зобов`язався повернути 37 000,00 доларів США до 31 грудня 2017 року, що підтверджує розписка від 21 вересня 2015 року, яку написав відповідач.
5.2.       19 липня 2018 року відповідачповернув лише 20 000,00 доларів США.
5.3.       6 серпня 2020 року згідно з договором відступлення права вимоги № 06-08-2020-01 первісний кредиторвідступив позивачці право вимоги до відповідача про повернення 37 000,00 доларів США з правом нараховувати всі санкції, передбачені договором та законом.
5.4.       23 жовтня 2020 року позивачка надіслала на поштову адресу відповідача заяву про досудове врегулювання спору з вимогою повернути кошти, однак він цю вимогу проігнорував.
(3) Зміст рішень суду першої інстанції й ухвал апеляційного суду
6.           29 листопада 2022 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову. Мотивував так: новий кредитор за договором відступлення права вимоги може доводити право вимоги, маючи документи про таке право; належних і допустимих доказів фактичного відступлення права вимоги за відповідним договором у матеріалах справи немає, тому твердження позивачки суд прийняти не може.
7.           15 грудня 2022 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув із позивачки на користь відповідача 10 800,00 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Мотивував так: оскільки суд відмовив у задоволенні позову, беручи до уваги категорію справи та кількість витраченого адвокатом часу, заявлена сума витрат є обґрунтованою.
8.           23 січня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення та додаткове рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - відмовив у задоволенні позову; стягнув із позивачки на користь відповідача 10 800,00 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Мотивував так: суд першої інстанції порушив норми процесуального права, бо розглянув справу за відсутності позивачки, яку не повідомив належним чином про дату, час і місце судового розгляду; це є безумовною підставою для скасування рішення суду. Стосовно відмови у задоволенні позову та компенсації витрат на професійну правничу допомогу навів мотиви, аналогічні до скасованих рішень суду першої інстанції.
(4) Провадження у суді касаційної інстанції
8.1.       23 лютого 2024 року адвокат в інтересах позивачки подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову апеляційного суду та скерувати справу для розгляду до цього суду. 
8.2.       20 березня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали.
8.3.       8 квітня 2024 року адвокат в інтересах позивачки подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої додав касаційну скаргу в новій редакції з доданими до неї матеріалами та клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.
8.4.       29 квітня 2024 року заяву про усунення недоліків касаційної скарги передали судді-доповідачеві.
8.5.       13 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивачки на підставі пунктів 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
8.6.       5 грудня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
8.7.       17 січня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув позивачці додані до касаційної скарги копії договору про відступлення права вимоги № 06-08-2020-01 від 6 серпня 2020 року, повідомлення про відступлення права вимоги зі сплати коштів за продаж літака від 6 серпня 2020 року та докази надіслання документів відповідачу.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
9.           Позивачка мотивувала касаційну скаргу так:
9.1.       Слід застосувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20, від 12 квітня 2021 року у справі № 400/1832/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, від 2 червня 2020 року у справі № 910/17792/17, щодо належного повідомлення особи про час і дату судового засідання.
9.2.       Справа підсудна не Святошинському районному суду міста Києва, а Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Помилковим є висновок апеляційного суду про те, що оскільки у матеріалах справи немає жодних заяв або клопотань позивачки щодо непідсудності справи Святошинському районному суду міста Києва, то справу не треба передавати на новий розгляд за встановленою територіальною юрисдикцією (підсудністю). Позивачка дізналася про зміну місця реєстрації відповідача лише тоді, коли апеляційний суд 12 липня 2021 року повернув відповідачеві апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 14 травня 2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Стаття 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не передбачає можливості оскарження ухвали про відкриття провадження у справі через недотримання судом першої інстанції правил підсудності. Тому заява позивачки про непідсудність справи під час розгляду останньої у суді першої інстанції не мала сенсу. Це є поважною причиною того, що позивачка не заявляла тоді про непідсудність справи Святошинському районному суду міста Києва.
9.3.       Суди першої й апеляційної інстанцій не мали враховувати документи, які подав представник відповідача, бо у доданому до них ордері немає всіх обов`язкових реквізитів (див. висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18, від 3 липня 2019 року у справі № 9901/939/18, від 1 липня 2020 року у справі № 320/5420/18, щодо належного оформлення ордера для представництва інтересів в суді), а застосування апеляційним судом висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 5 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, є помилковим.
9.4.       Відповідач із пропуском строку подав відзив і долучив до нього «розписку нібито написану первісним кредитором, яка ніким не завірена»; її оригінал не надав, що не завадило суду врахувати цю розписку.
9.5.       Апеляційний суд «після скасування ухвали не призначив справи до розгляду на іншу дату для подання документів суду, а одразу відмовив у задоволенні позову».
9.6.       Суд першої інстанції визнав явку позивачки обов`язковою, але відмовив у допиті відповідача та його кредитора; суд за необхідності міг повторно визнати явку позивачки обов`язковою, але ухвалив рішення за відсутності її представника, який виїхав за межі України.
9.7.       «Суд мав відкласти судове засідання, але виніс рішення, так само як і передчасно закрив підготовче провадження, винісши ухвалу, в якій вказав, що сторони в судове засідання не з`явились, хоча суд в коридорі лише дав розписатись сторонам про відкладення справи, а сам провів судове засідання. Цей факт підтверджується матеріалами справи та заявою про відвід судді».
9.8.       «Відповідно до складеної судом довідки розгляд справи відбувся в загальному позовному провадженні без участі сторін. Жодних судових повісток, направлених позивачу, справа не містить».
9.9.       Суди першої й апеляційної інстанцій не витребували оригінали документів про відступлення права вимоги. Апеляційний суд вказав, що представник позивачки не надав суду договір про відступлення права вимоги. Але представник розраховував на те, що справу передадуть до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Тому не мав при собі оригіналів документів.
9.10.    Суд першої інстанції закрив підготовче провадження 13 грудня 2021 року, заяву про зменшення позовних вимог отримав 22 грудня 2021 року, а розглянув її 8 листопада 2022 року, тобто з порушенням вимог статті 49 ЦПК України. Крім того, копії вказаної заяви не були надіслані іншій стороні, що було підставою для відмови у прийнятті цієї заяви.
9.11.    Відступлення права вимоги не є окремим видом договору; це - правочин, який опосередковує перехід права, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Природу відповідного договору слід визначати залежно від змісту прав і обов`язків його сторін (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20, постанову Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-459цс17; ознаки договору відступлення права вимоги викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).
9.12.    Унаслідок заміни кредитора у зобов`язанні воно зберігається повністю, а змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11).
9.13.    Відповідач у відзиві визнав частину боргу, не заперечив факт відступлення права вимоги до нього, що є підставою для задоволення позову.
9.14.    Те, що у матеріалах справи не було доказів передання документів, що підтверджують права вимоги до боржників, від ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТОВ «ФК Ю-Бейс», а також від останнього до ТОВ «Фінансова компанія «Кантієро», не могло бути підставою для висновку апеляційного суду про відсутність прав у нового кредитора (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 і від 21 грудня 2020 року у справі № 916/401/17).
(2) Позиції інших учасників справи
10.        Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
11.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивачки на підставах, визначених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
12.        Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
13.        З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційних скарг, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.
14.        12 липня 2024 року позивачка подала письмові пояснення, в яких повторно звернула увагу на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права через неповідомлення її про відкладення розгляду справи на 29 листопада 2022 року та порушення правил територіальної підсудності.
15.        Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).
16.        Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (частина п`ята статті 174 ЦПК України).
17.        Верховний Суд звертає увагу на те, що він не визнавав необхідним і не дозволяв позивачці подати додаткові пояснення щодо окремих питань справи після спливу строку для подання касаційної скарги. Тому зазначені пояснення слід повернути без розгляду.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду апеляційної інстанції
(2.1) За яких умов особа може вимагати скасування судових рішень в апеляційній і касаційній інстанціях через порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності)?
18.        Позивачка в апеляційній скарзі заявила про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності. Поважність причин неподання до цього суду заяви про непідсудність обґрунтувала тим, що процесуальний закон не передбачає можливості оскарження ухвали про відкриття провадження у справі через недотримання судом першої інстанції правил підсудності. Тому, на думку позивачки, повідомлення про непідсудність справи під час її розгляду судом першої інстанції не мало сенсу. Апеляційний суд вважав, що позивачка не була позбавлена можливості заявити про непідсудність справи не шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення, а шляхом подання до суду першої інстанції відповідної письмової заяви чи подання відповідного клопотання, однак цього не зробила. У касаційній скарзі позивачка зазначила ті самі аргументи про порушення судами правил територіальної підсудності, що і в апеляційній скарзі.
19.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає аргументи касаційної скарги необґрунтованими. Звертає увагу на те, що порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) тягне скасування судового рішення, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, під час розгляду справи судом першої інстанції заявив про непідсудність справи або обґрунтував поважність причин неподання такої заяви (клопотання).
20.        Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 27 ЦПК України).
21.        Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи (частина друга статті 378 ЦПК України).
22.        Судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи (частина друга статті 411 ЦПК України). 
23.        За обставинами справи:
-                  18 червня 2021 року відповідач подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 14 травня 2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі з підстав порушення правил територіальної підсудності;
-                  12 липня 2021 року апеляційний суд повернув апеляційну скаргу відповідачу, бо станом на час подання апеляційної скарги положення статті 353 ЦПК України не передбачали можливості оскаржити ухвалу про відкриття провадження у справі через недотримання судом першої інстанції правил підсудності;
-                  позивачка не заявила у суді першої інстанції про порушення правил територіальної підсудності ані у відповіді на відзив (т. 1, а. с. 82-83), ані в заяві про зменшення розміру позовних вимог (т. 1, а. с. 88-89), ані у заяві про відвід судді (т. 1, а. с. 90), ані у заяві про виклик свідків (т. 1, а. с. 107), ані у клопотаннях про відкладення розгляду справи (т. 1, а. с.111, 116, 127, 140, 150, 153, 172, 178, 190-192, 197-199, 216-218), ані у судовому засіданні 8 листопада 2022 року (т. 1, а. с. 202-206).
24.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що апеляційний суд, визнавши неповажними причини неподання позивачкою заяви (клопотання) про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності, правильно виснував про недотримання позивачкою визначеного процесуальним законом порядку (частина друга статті 378 ЦПК України). Позивачка помилково пов`язала відсутність у частині першій статті 353 ЦПК України можливості для окремого оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі через порушення правил підсудності з вимогою частини другої цієї статті про необхідність заявлення аргументів щодо такого порушення лише в апеляційній скарзі на рішення суду щодо суті спору.
25.        Частина друга статті 378 та частина друга статті 411 ЦПК України передбачають умови, за яких скаржник може вимагати скасування судових рішень в апеляційній і касаційній інстанціях через порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності). Скаржник має заявити про непідсудність справи саме в суді першої інстанції або ж обґрунтувати поважність причин неподання до того суду відповідної заяви (клопотання) (див. близький за змістом висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 504/3770/15). Позивачка цих умов не дотримала. Тому її аргументи про порушення правил підсудності не можуть бути підставою для скасування оскарженої постанови.
(2.2) Чи підтвердила позивачка перехід до неї права вимоги до відповідача?
26.        Позивачка обґрунтувала право на стягнення з відповідача коштів за умовами його домовленості з первісним кредитором тим, що на підставі відповідного договору останній відступив право вимоги до відповідача позивачці. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали позов необґрунтованим, оскільки позивачка не надала договір про відступлення права вимоги до відповідача. У касаційній скарзі вона зазначила, що апеляційний суд для підтвердження виникнення у неї права вимоги до відповідача безпідставно не врахував її досудову вимогу, повідомлення первісного кредитора про відступлення права вимоги та відхилив клопотання про допит свідків, зокрема первісного кредитора.
27.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає аргументи касаційної скарги необґрунтованими.
28.        Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).
29.        Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
30.        Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок  передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).
31.        Право вимоги у зобов`язанні має цивільну оборотоздатність. Його можна вільно відчужувати з урахуванням обмежень, встановлених главою 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 56, 57), від 8 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 (пункт 72)).
32.        До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
33.        За змістом наведених приписів суть договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється новим, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 37)).
34.        Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі факти:
34.1.    21 вересня 2015 року написана розписка про внесення змін у раніше надану розписку 2011 року, згідно з якою відповідач домовився з первісним кредитором щодо продажу літака РА - 28 - 140. Згідно з новою розпискою відповідач взяв на себе обов`язки після продажу літака до 31 грудня 2017 року внести на рахунок первісного кредитора або передати готівкою 37 000,00 доларів США (т. 1, а. с. 5).
34.2.    Згідно з квитанцією № 9648128611 від 19 липня 2018 року первісний кредитор отримав 20 000,00 доларів США, еквівалент у гривнях - 526 066,76 грн (т. 1, а. с. 71).
34.3.    У розписці від 19 липня 2018 року первісний кредитор на підставі домовленості з відповідачем щодо продажу літака засвідчив, що мав отримати 25 000,00 доларів США, з яких отримав 20 000,00 доларів США, а решту відповідач мав внести до липня 2020 року (т. 1, а. с. 72; т. 2, а. с. 93-94).
34.4.    23 жовтня 2020 року позивачка надіслала відповідачу досудову вимогу, в якій просила перерахувати 37 000,00 доларів США поштовим переказом упродовж десяти днів з дня отримання тієї вимоги (т. 1, а. с. 11-12).
35.        Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що позивачка не надала докази переходу до неї права вимоги (у матеріалах справи немає договору відступлення права вимоги), а тому не змогла підтвердити її доводи щодо порушення прав відповідачем. Відсутність такого порушення є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. З огляду на це не мають юридичного значення аргументи позивачки про безпідставність урахування судами попередніх інстанцій документів, які подав представник відповідача, про подання ним з пропуском строку відзиву й інші.
36.        Позивачка хибно вважає, що суди попередніх інстанцій мали витребувати оригінали документів про відступлення права вимоги. Оскільки такі документи є, за твердженням позивачки, у неї, то подати їх вона мала самостійно, або ж суд міг їх витребувати за обґрунтованим клопотанням відповідача. 
37.        Висновки Верховного Суду щодо застосування приписів статті 517 ЦК України незастосовні до спірних правовідносин, які стосуються можливості позивачки підтвердити належними доказами укладення з первісним кредитором договору про відступлення права вимоги, а не його виконання у частині передання позивачці як новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, й інформацію, яка є важливою для їх реалізації.
38.        Аргументи позивачки про неналежне повідомлення її про відкладення розгляду справи на 29 листопада 2022 року Верховний Суд відхиляє. Апеляційний суд, скасувавши з відповідної підстави рішення суду першої інстанції, усунув порушення останнім норм процесуального права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 69)).
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
39.        Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанціїта апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 409 ЦПК України).
40.        Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України).
41.        З огляду на оцінку аргументів касаційної скарги та наведені вище висновки щодо застосування норм права ця скарга є необґрунтованою. Тому її слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
(3.2) Щодо судових витрат
42.        Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
43.        З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати позивачки у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції слід покласти на неї.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
п о с т а н о в и в:
1.     Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.     Постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	 	В. І. Крат	
Судді	 	Д. А. Гудима 	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко