ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 761/41038/18
провадження № 61-974св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,
   
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Будівельне управління Державного управління справами, Об`єднаний профспілковий комітет Будівельного управління Державного управління справами, Державне підприємство Будівельного-монтажного управління Державного управління справами, Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Фролової І. В., та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року, прийняту                 у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив        09 липня 2020 року, до Будівельного управління Державного управління справами (далі - БУ ДУС), Об`єднаного профспілкового комітету Будівельного управління Державного управління справами (далі - ОПК БУ ДУС), Державного підприємства Будівельно-монтажного управління Державного управління справами (далі - ДП БМУ ДУС), Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - Шевченківська РДА у м. Києві) про захист права на отримання житлового приміщення.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він з 1984 року до 2008 року був працівником БУ ДУС, а з 2008 року є працівником ДП БМУ ДУС. З 1984 року перебуває на квартирній черзі підприємств ДУС, а з 1989 року на підставі протокольного рішення та відомчого ордера зареєстрований та проживає                            у відомчому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває             в оперативному управлінні ДУС та у господарському віддані БУ ДУС.
У вказаному відомчому гуртожитку проведено технічне переобладнання, після якого відбувся перерозподіл кімнат.
Вказував, що керівництвом підприємств ДУС при розподілі кімнат у гуртожитку порушено порядок черговості, а саме вирішено питання про виділення кімнат родичам керівництва, які на черзі не перебували та працювали на підприємстві нетривалий час. Такі ордери видано працівникам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які не були зареєстровані та не проживали у гуртожитку.
Крім того, листом т.в.о. керівника БУ ДУС ОСОБА_5 від 17 квітня 2018 року йому відмовлено у виділенні кімнати.
Зазначав, що порушення керівництвом підприємств ДУС порядку черговості                     з видачі ордерів на кімнати у гуртожитку призвело до порушення його прав на єдине житло.
 
З урахуванням зазначеногота заяви про уточнення позовних вимог,             ОСОБА_1 просив суд:
- визнати незаконними рішення, оформлені протоколами від 18 лютого 2016 року № 3 та від 03 березня 2016 року № 4 у частині надання кімнат та ордерів на кімнати  № 1 - ОСОБА_6 , АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 - ОСОБА_4 та скасувати ордери         № 45, 22, 39 на ці кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконною відмову у наданні йому кімнати та ордера на кімнату                       у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Шевченківську РДА у м. Києві надати йому кімнату та видати ордер на кімнату у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  
позивач не надав належних й допустимих доказів того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали недостовірні відомості про потребу у поліпшенні житлових умов та доказів порушення прав інших громадян або організацій на зазначене                в ордері жиле приміщення, а також щодо неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а тому дійшов висновку про те, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними рішень, оформлених протоколами від 18 лютого 2016 року № 3 та          від 03 березня 2016 року № 4, у частині надання кімнат та ордерів на кімнати № 1 - ОСОБА_6 , АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 - ОСОБА_4 та скасування ордерів № 45, 22, 39 на ці кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а також слід відмовити у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 , які                         є похідними від основної вимоги.
 
Суд першої інстанції зазначив, що позивач не перебуває на квартирному обліку, на час розгляду справи квартирний облік у БУ ДУС не ведеться, позивач не вказав, який номер у черзі у нього та третіх осіб у справі, яким чином, беручи до уваги те, що позивач вже отримував поліпшене житло за адресою: квартира АДРЕСА_4 , його черга могла би вплинути на права громадян на вселення до гуртожитку.
 
Відхиляючи твердження позивача про неправомірну відмову у наданні йому кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції зазначив, що надати позивачу кімнату у гуртожитку можливо було лише за спільним рішенням БУ ДУС та ДП БМУ ДУС, а саме проведення засідання не гарантує заявнику прийняття позитивного рішення на його користь. Крім того, позивач не звертався      з відповідною заявою до ДП БМУ ДУС, також не надавав підтвердження відсутності у нього місця проживання.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним. Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовом за захистом свого права на отримання житлового приміщення в гуртожитку, вважав, що таке право порушено внаслідок незаконного надання такого права третім особам у справі, однак вимог до третіх осіб не заявляв, не звертався до суду із клопотанням про залучення третіх осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законність видачі ордерів яким він оспорює, до участі у справі як відповідачів. Отже, ОСОБА_1 пред`явив позов до неналежного відповідача.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У січня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,             в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, належним чином не з`ясував обставини справи, а саме, чи були              у БУ ДУС та ОПК БУ ДУС повноваження на надання ордера на кімнату на час його звернень, чи були вільні кімнати у відомчому гуртожитку на час його звернень, на якому підприємстві працювали ті працівники, які отримали ордери на кімнати, чи надавалися у відомчому гуртожитку до спірних правовідносин працівникам кімнати або ліжко-місця з визначенням кімнати, чи були на час спірних правовідносин зареєстровані у відомчому гуртожитку працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та чи була дочка ОСОБА_7 - ОСОБА_8 працівником БУ ДУС або БМУ ДУС.
Апеляційний суд помилково посилався на неналежний суб`єктний склад учасників справи.Позовна вимога про визнання незаконною відмови у наданні ордера на кімнату у гуртожитку пред`явлена до БУ ДУС та ОПК БУ ДУС, оскільки саме БУ ДУС та ОПК БУ ДУС йому відмовили у наданні ордера на кімнату з причини відсутності повноважень, в той час як ордери на кімнати в гуртожитку продовжували надаватися після оскаржуваних рішень та на час передачі гуртожитку до комунальної власності були вільні кімнати № НОМЕР_1 та № 2. Отже, саме БУ ДУС та ОПК БУ ДУС є належними відповідачами, оскільки за наявності у нього права, а у них-повноважень та вільних кімнат, протиправно відмовили у наданні йому ордера на кімнату.
Позовна вимога про зобов`язання надати позивачу ордер на кімнату у гуртожитку пред`явлена до Шевченківської РДА у місті Києві, оскільки під час розгляду справи відомчий гуртожиток було передано до комунальної власності м. Києва Отже, Шевченківська РДА у місті Києві є належним відповідачем, яка має повноваження виконати вимогу про зобов`язання надати ордер на кімнату.
Суд першої інстанції не ставив на обговорення питання щодо залучення до участі          у справі інших співвідповідачів, шляхом зміни процесуального статусу третіх осіб,щодо позовної вимоги про скасування ордерів № 45, 22, 39.Суд першої інстанції повинен був з`ясувати, хто є належним відповідачем у справі відповідно до позовних вимог, поставити на обговорення сторін питання про залучення до участі у справі співвідповідачів шляхом зміни процесуального статусу третіх осіб. Доказів, які б свідчили про виконання судом першої інстанції своїх процесуальних обов`язків, матеріали справи не містять.
Крім того, апеляційний суд залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у позові не з підстав неналежного суб`єктного складу учасників справи.
Апеляційний суд, вказуючи на неналежний суб`єктний склад учасників справи за позовними вимогами про скасування ордерів, не врахував, що позовні вимоги про визнання незаконною відмови у наданні ордера на кімнату при наявності вільних кімнат з причини відсутності повноважень та зобов`язання надати позивачу ордер на кімнату пред`явлені до належних відповідачів, а тому мав ухвалити рішення по суті заявлених вимог щодо належних відповідачів.
Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання щодо застосування до БУ ДУС та ОПК БУ ДУС заходів процесуального примусу з метою виконання ухвали суду про витребування доказів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання від 18 травня 2021 року про допит як свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які приймали оскаржувані рішення.
Суд першої інстанції встановив, що він (позивач) не перебуває на квартирному обліку у БУ ДУС на підставі листа БУ ДУС від 18 жовтня 2019 року №16/4-62, який           не є належним доказом, оскільки зняття з квартирного обліку за законом може бути підтверджено виключно спільним рішенням адміністрації та профкому, яке БУ ДУС та ОПК БУ ДУС не надали суду через його відсутність.
Суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази, а саме додаток № 5                  від 13 березня 1995 року про надання позивачу у складі сім`ї - чотири особи  однокімнатної квартири без зняття з квартирного обліку та списки квартирного обліку БУ ДУС, відповідно до яких ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у БУ ДУС за номером квартирної черги 16, а ОСОБА_4 перебуває на квартирному обліку за номером квартирної черги 24.
Отже, обставина перебування його на квартирному обліку у БУ ДУС та обставина порушення порядку черговості залишилися невстановленими.
Також залишилися невстановленими обставини надання ордерів на кімнати після оскаржуваних рішень, наявність у БУ ДУС та ОПК БУ ДУС повноважень на надання ордера та наявність вільних кімнат на час його (позивача) звернень (26 червня       2017 року та 06 квітня 2018 року) за відсутності у нього іншого житла.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження        № 14-61цс18) та у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі                № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20), від 17 травня 2021 року у справі                      № 309/2340/15-ц (провадження № 61-16776св20); суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Також ОСОБА_1 подав заяву про постановлення окремої ухвали у справі,        в якій просив постановити окрему ухвалу про доведення до відома керівництва Офісу Генерального прокурора та Державного бюро розслідування про необхідність проведення перевірки обставин внесення завідомо неправдивих відомостей про реєстрацію ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до Додатку № 8 до акта приймання-передачі гуртожитку на АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста Києва та до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 березня 2017 року, з метою недопущення подібних випадків.
 
Заява мотивована тим, що з метою надання ордерів на кімнати працівникам        ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які не мали права на отримання кімнати, оскільки                     не були зареєстровані та не проживали в гуртожитку, при передачі відомчого гуртожитку до комунальної власності до офіційного документа «Список мешканців гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (які фактично проживають за даною адресою) - Додаток № 8» службовими особами, а саме, т.в.о. начальника        БУ ДУС Стужук О. та заступником головного бухгалтера БУ ДУС Пархоменко В. були внесені завідомо неправдиві відомості про реєстрацію у цьому гуртожитку              ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у березні 2016 року (із зазначенням лише місяця та року та без зазначенням числа реєстрації).Метою внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей службовими особами є набуття третіми особами права власності на кімнату за відсутності правових підстав. Таке діяння також містить ознаки корупції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2024 року представник БУ ДУС - адвокат Гавриленко Я. С. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення суду без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 з 1984 року працював оператором та згідно з наказом ДП БУ ДСУ від 01 жовтня 2008 року №142/вк ОСОБА_1 (машиніста баштового крану                 6-го розряду) звільнено з роботи з 01 жовтня 2008 року, у зв`язку з переведенням до     БМУ ДУС.
 
На час роботи в ДП БУ ДСУ ОСОБА_1 був забезпечений ліжко-місцем                   у відомчому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
У березні 1995 році рішенням виконкому Печерської районної ради народних депутатів в м. Київ, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету будівельно-монтажного управління ГоспУ Кабінету Міністрів України            від 13 лютого 1995 року № 1 ОСОБА_1 на сім`ю із чотирьох осіб: він, дружина ОСОБА_13 , 1967 року народження, дочка ОСОБА_14 , 1986 року народження, син ОСОБА_15 , 1990 року народження, надана квартира АДРЕСА_5 . Жила площа надавалася для тимчасового поліпшення житлових умов.
 
Згідно з довідкою від 01 вересня 2005 року № 309 ОСОБА_1 вселився                     у надане житлове приміщення разом із сім`єю та був зареєстрований за цією адресою.
 
Надалі у відомчому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , проведено технічне переобладнання, а саме в місцях загального користування (коридорах) та підвальних приміщеннях обладнані житлові кімнати, а тому була змінена нумерація кімнат гуртожитку. До проведення технічного переобладнання в гуртожитку надавалися ліжко-місця в кімнатах, а після проведеного технічного переобладнання відбувся розподіл кімнат між працівникам БМУ ДУС та БУ ДУС, які мали право на користування житлом у цьому гуртожитку.
 
06 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до БУ ДУС із заявою про надання іншої кімнати для проживання у відомчому гуртожитку.
 
Листом т.в.о. начальника БУ ДУС Стужук О. М. від 18 жовтня 2019 року № 16/4-62 ОСОБА_1 надана відповідь про неможливість вирішення порушеного                 у зверненні питання з посиланням на те, що триває процедура передачі відомчого гуртожитку до комунальної власності територіальної громади м. Києва.
 
Також встановлено, що згідно з контрольним списком працівників БУ ДУС станом на 01 березня 2003 року, третя особа ОСОБА_4 працює завідуючою базою                     з 1985 року, проживаєразом із дочкою у гуртожитку на АДРЕСА_1 (ліжко-місце), перебуває на квартирному обліку за місцем роботи, черга - першочергова, підстава - проживання в гуртожитку; додаткові підстави - ветеран праці.
 
Відповідно до наказу ДП БУ ДСУ від 01 жовтня 2008 року № 142/вк   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 жовтня 2008 року прийнята на роботу маляром 4 розряду дільниці № 2.
 
Згідно з наказом ДП БУ ДСУ від 03 лютого 2016 року за № 08/вк ОСОБА_2 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04 лютого 2016 року прийнятий на роботу виконавцем робіт.
 
Відповідно до Протоколу № 11 засідання профспілкового комітету БУ ДУС та                ДП БМУ ДУС від 25 грудня 2014 року прийнято одноголосне рішення щодо виділення кімнати № 51 площею 18,30 кв. м сім`ї ОСОБА_3 у відомчому гуртожитку БУ ДУС на АДРЕСА_1 .
 
Згідно з Протоколом № 2 засідання профспілкового комітету БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 11 лютого 2016 року прийнято одноголосне рішення щодо виділення кімнати              № 5 площею 12,80 кв. м ОСОБА_6 у відомчому гуртожитку БУ ДУС                                           на АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до Протоколу № 3 засідання профспілкового комітету БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 18 лютого 2016 року прийнято одноголосне рішення щодо постановлення рішення про надання ордерів на житлові приміщення у гуртожитку                                          на АДРЕСА_1 працівникам БУ ДУС та ДП БМУ ДУС, які зареєстровані та проживають за вказаною адресою, 44 особам, серед яких зазначено: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
 
Згідно з Протоколом № 4 засідання профспілкового комітету БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 03 березня 2016 року прийнято одноголосне рішення щодо постановлення рішення про надання ордерів на житлові приміщення у гуртожитку                                          на АДРЕСА_1 працівникам БУ ДУС та ДП БМУ ДУС, які зареєстровані та проживають за вказаною адресою, 38 особам, серед яких зазначено ОСОБА_6 .
 
Відповідно до Списку мешканців гуртожитку, які зареєстровані і постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 27 липня 2018 року, у кімнаті № 1 житловою площею 12,80 кв. м проживає ОСОБА_2 ; у кімнаті № 3-4 житловою площею 30,90 кв. м проживають: ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ; у кімнаті № НОМЕР_2 житловою площею 18,30 кв. м проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_16 .
 
ОСОБА_1 у вказаному списку не зазначений.
 
Відповідно до Списку мешканців гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично проживають за цією адресою, у кімнаті № НОМЕР_3 житловою площею          12,80 кв. м, проживає ОСОБА_2 , підстава проживання - ордер від 14 березня         2016 року № 45; у кімнаті № 3-4 житловою площею 30,90 кв. м: ОСОБА_4 ,           ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,підстава проживання - ордер від 22 лютого 2016 року № 39; у кімнаті АДРЕСА_2 житловою площею 18,30 кв. м: ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , підстава проживання - ордер від 22 лютого 2016 року № 22.
 
ОСОБА_1 у вказаному списку не зазначений.
 
Згідно з корінцем Єдиного відомчого ордера № 22 на житлове приміщення, виданого 22 лютого 2016 року, ОСОБА_3 дозволено зайняти житлове приміщення № 62        з однієї кімнати, житловою площею 18,30 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 . Підстава: протокол № 3 засідання профкому БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 18 лютого 2016 року. Склад сім`ї - три особи.
 
Відповідно до корінця Єдиного відомчого ордера № 45 на житлове приміщення, виданого 14 березня 2016 року, ОСОБА_6 дозволено зайняти житлове приміщення № 1 з однієї кімнати, житловою площею 12,80 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 . Підстава: протокол № 4 засідання профкому БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 03 березня 2016 року. Склад сім`ї - одна особа.
 
Згідно з корінцем Єдиного відомчого ордера № 39 на житлове приміщення, виданого 22 лютого 2016 року, ОСОБА_4 дозволено зайняти житлове приміщення № 3-4          з двох кімнат, житловою площею 30,90 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 . Підстава: протокол № 3 засідання профкому БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 22 лютого 2016 року. Склад сім`ї - три особи.
 
Відповідно до відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 20 листопада 2019 року № 2586 на звернення ОСОБА_1 від 04 листопада 2019 року щодо надання копій документів по будинку АДРЕСА_1 зауважено, що копії карток форми А та Б на ОСОБА_1 відсутні в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», оскільки до підприємства                                     не передавались.
 
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 15 травня 2018 року № 806 «Про затвердження акта приймання-передачі гуртожитку на АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста Києва та до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації» затверджено акт приймання-передачі гуртожитку на АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста Києва та до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.
 
Згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 червня 2018 року № 328 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» гуртожитку на вул. Коперніка, 21» вказаний гуртожиток передано на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», що підтверджується актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних фондів, складеного          31 липня 2018 року.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                                      і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
 
Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови                 у позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду                        від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
 
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
 
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається                  з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
 
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові                             від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
 
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання               у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
 
Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд) (частина перша статті 5 ЖК України).
 
Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків (стаття 6 ЖК України)
 
Згідно з частинами першою, другою статті 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.
 
Статтею 129 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
 
Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є ордер.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними рішення, оформлені протоколами від 18 лютого 2016 року № 3 та від 03 березня     2016 року № 4, у частині надання кімнат та ордерів на кімнати № 1 - ОСОБА_6 ,       № 62 - ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 - Стужук В. Й. та скасувати ордери № 45, 22, 39 на ці кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконною відмову у наданні йому кімнати та ордера на кімнату у гуртожитку за адресою:              АДРЕСА_1 ; зобов`язати Шевченківську РДА у м. Києві надати йому кімнату та видати ордер на кімнату у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення його права на отримання житла.
 
У справі, яка переглядається, установлено, що 22 лютого 2016 року ОСОБА_3 на підставі протокол № 3 засідання профкому БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 18 лютого 2016 року на склад сім`ї - три особи виданий ордер № 22 на житлове приміщення      АДРЕСА_6 . 14 березня 2016 року ОСОБА_6 на підставі протоколу № 4 засідання профкому БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 03 березня 2016 року на склад сім`ї - одна особа видано ордер АДРЕСА_7 . 22 лютого 2016 року ОСОБА_4 на підставі протоколу         № 3 засідання профкому БУ ДУС та ДП БМУ ДУС від 22 лютого 2016 року на склад сім`ї - три особи видано ордер № 39 на житлове приміщення № 3-4 у будинку АДРЕСА_1 .
 
Статтею 34 ЖК України передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановленому Радою Міністрів Української РСР в Українською республіканською радою професійних спілок. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
 
Відповідно до статті 37 ЖК України облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання.
 
Частиною першою статті 39 ЖК України передбачено, що громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
 
За змістом частини другої статті 46 ЖК України громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.
 
У справі, яка переглядається, установлено, що позивач не перебуває на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, наразі квартирний облік у БУ ДУС                            не ведеться.
 
Відповідно до змісту статті 40 ЖК України вбачається, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:
1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;
1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;
3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України;
4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців;
5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
 
З урахуванням наведених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач після отримання квартири АДРЕСА_4 та припинення трудових взаємовідносин з БУ ДУС втратив правові підстави на отримання житла, тобто кімнати у гуртожитку.
 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав їх необґрунтованості.
 
Під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, а тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
 
Верховний Суд вважає, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, так як вона не відповідає вимогам статей 367, 374, 382 ЦПК України.
 
У порушення наведених норм процесуального права, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін. Однак, формально зазначивши єдину фразу про те, що погоджується з висновком районного суду, мотивував своє судове рішення іншими підставами, ніж суд першої інстанції. А саме, послався на те, що залучені треті особи мали бути співвідповідачами у справі, не скасувавши рішення суду першої інстанції з цих підстав.
 
Такий висновок апеляційного суду є помилковим, так як ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залучені до участі у справі третіми особами, позовних вимог безпосередньо до них заявлено не було, вони судові рішення не оскаржували.
 
За таких обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
 
Щодо постановлення окремої ухвали
 
У січні 2024 року від ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції надійшла заява, в якій він просить постановити окрему ухвалу про доведення до відома керівництва Офісу Генерального прокурора та Державного бюро розслідування про необхідність проведення перевірки обставин внесення завідомо неправдивих відомостей до додатку № 8 до акта приймання-передачі гуртожитку на АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста Києва та до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації                       від 02 березня 2017 року про реєстрацію ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , з метою недопущення подібних випадків.
 
Згідно зі статтею 420 ЦПК України, суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
 
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
 
Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
 
При цьому вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом,                 а не обов`язком суду.
 
Верховним Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі, а тому у задоволенні відповідної заяви ОСОБА_1 слід відмовити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Судові витрати не підлягають новому розподілу, оскільки скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції не призвело до зміни висновку про відмову у позові ОСОБА_1 .
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,      є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник

 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

 
Б. І. Гулько

 
Г. В. Коломієць

 
Р. А. Лідовець