ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" січня 2025 р.                                            Справа №914/1819/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                      Желік М.Б.
суддів                                                                                          Орищин Г.В.
                                                                                                    Галушко Н.А.
розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення сторін
матеріали апеляційної скарги Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради б/н від 15.10.2024 (вх. №01-05/2925/24 від 16.10.2024)
на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 (повний текст складено 25.09.2024, суддя Запотічняк О.Д.) 
у справі №914/1819/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ,
до відповідача: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, м. Львів
про: стягнення 8 764, 42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 у справі №914/1819/24 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” 8764,42 грн. та 2422,40 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить рішення господарського суду Львівської області від 24.09.2024 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, вирішити питання розподілу судових витрат.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 справу №914/1819/24 передано до розгляду колегії суддів у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя (суддя-доповідач), члени колегії судді – Галушко Н.А., Орищин Г.В. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 апеляційну скаргу Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради б/н від 15.10.2024 (вх. №01-05/2925/24 від 16.10.2024) залишено без руху та встановлено строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме надати суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.
01.11.2024 апелянт подав заяву про усунення недоліків скарги, до якої додано платіжну інструкцію №748 від 30.10.2024 про сплату судового збору на суму 3633,60 грн.
06.11.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження; призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 29.11.2024, витребувано матеріали справи. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

1.          Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог, заперечень відповідача та рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про стягнення 8 764, 42 грн. (в тому числі основний борг – 5 690,90 грн., пеня – 689,23 грн., три проценти річних – 397,83 грн. та 1 986,46 грн. – інфляційних втрат) з підстав відсутності постачання відповідачу природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільної системи, відтак об`єми природного газу, спожитого нам за період з 01.11.2021 та з 01.04.2022 автоматично включено до портфеля постачальника “останньої надії”, і відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.  
Повністю задовільняючи позовні вимоги господарським судом висновано наступне:
-          між сторонами укладено та підписано типовий договір постачання природного газу постачальником “останньої надії”.
-          матеріалами справи підтверджено постачання позивачем природного газу відповідачу на виконання умов Договору постачання природного газу постачальником “останньої надії”, а саме в період з 01.11.2021-30.11.2021 в об`ємі 0,33869 тис. м куб. на суму 5689,99 грн. згідно рахунку на оплату № 35574 за листопад 2021 року та за період з 03.04.2023 по 16.04.2023 в об`ємі 0,00003 тис. м куб. на суму 0,91 грн. згідно рахунку на оплату № 15774 за квітень 2023 року.
-          згідно відомостей з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача – Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, зазначено ЕІС-код споживача природного газу 56XS0000Q74IB00W. Згідно з листом ТОВ “Оператор газотранспортної системи України” щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS0000Q74IB00W підтверджено, що у зазначений період відповідач був закріплений за постачальником “останньої надії” ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”.
-          відповідач мав оплатити вартість поставленого позивачем у листопаді 2021 року до 31.12.2021 та у квітні 2023 до 31.05.2023. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що у встановлений договором строк, відповідач за поставлений природний газ не розрахувався, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 5690,90 грн. А відтак вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 5690,90 грн. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.
-          судом перевірено поданий позивачем розрахунок та встановлено, що пеня, 3% річних та інфляційні нараховані правильно, відтак також підлягають до задоволення в повному обсязі.

2.          Узагальнені доводи апелянта (відповідача) та аргументи позивача.

Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради оскаржило рішення господарського суду Львівської області зазначивши про невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам справи з огляду на що вважає, що таке підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог на підтвердження чого вказує наступне: 
-          на підтвердження факту отримання рахунків на оплату природного газу та актів приймання передачі природного газу позивачем надано суду копії зазначених документів, список поштових відправлень серед яких зазначено відповідача та квитанцію про оплату поштових послуг. 
-          однак, вищезазначені документи підтверджують лише надання (оплату) послуг поштового зв`язку та не надають можливості суду перевірити вміст поштового відправлення, відтак у суду відсутні належні докази на підтвердження направлення зазначених документів позивачем відповідачу. 
-          відповідач заперечує факт підписання будь-яких документів (договорів, актів приймання передачі) з позивачем, позивачем протилежного не доведено. Таким чином між позивачем та відповідачем відсутні зобов`язальні правовідносини, що не враховано господарським судом при прийнятті рішення, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 

3.          Фактичні обставини справи вірно встановлені господарським судом.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917- Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” було визначено постачальником “останньої надії” на ринку природного газу.
Постачальник “останньої надії” - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (п. 26 ч. 1 ст. 1 ЗУ “Про ринок природного газу”).
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 “Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 і від 09.12.2020 № 1236” визначено зобов`язання акціонерного товариства “Магістральні газопроводи України”, товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю Операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника “останньої надії” обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.
В значенні Бюджетного кодексу України Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради є бюджетною установою.
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем у листопаді 2021 року та квітні 2023 року автоматично включено до портфеля постачальника “останньої надії” - Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.
На підтвердження факту включення відповідача до реєстру споживачів постачальника “останньої надії” та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника “останньої надії” з наведених вище підстав, позивач надав:
- лист оператора ГТС України з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000Q74IB00W;
- інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії” від оператора ГРМ (Форма №10);
- відомості з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS0000Q74IB00W.
Відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника “останньої надії” та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” не потребує двостороннього підписання.
Договір постачання між постачальником “останньої надії” і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії” відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Відтак, між Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (постачальник, позивач) та Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради (споживач, відповідач) було укладено Договір постачання природного газу постачальником “останньої надії”
Типовий договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.
Згідно з п. 2.1 Договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Відповідно до п. 4.2 Договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3 договору).
За приписами п. 4.4 Договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до п. 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення побутовим споживачем строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (п. 4.5 договору).
За умовами пп. 1 п. 5.1 та пп. 1 п. 5.2 Договору споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому Договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору.
Пунктом 8.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Як зазначає позивач, він належним чином виконав свої зобов`язання за договором та поставив відповідачу в період з 01.11.2021 по 30.11.2021 природний газ на загальну суму 5689,99 грн. та в період з 03.04.2023 по 16.04.2023 природний газ на загальну суму 0,91 грн.
Позивач надіслав на адресу відповідача рахунки на оплату № 35574 на суму 5  689,99 грн. та №15774 на суму 5690,90 грн.
Також, 18.12.2023 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу вих. №119/4.1.3-52958-2023 про оплату вартості використаного природного газу, яка була залишена відповідачем без відповіді.
В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, оплату за спожитий природний газ не здійснив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 5690,90 грн.
Таким чином, станом на час звернення з цим позовом до суду за відповідачем числиться заборгованість в сумі 5690,90 грн. за газ, спожитий у листопаді 2021 року та квітні 2023 року. На цю суму боргу позивач, з посиланням на п. 4.5. договору, нарахував 689,23 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України 397,83 грн. - 3% річних та 1 986,46 грн. інфляційних втрат. Відповідачем доказів сплати заборгованості станом на час прийняття рішення у справі не надано.

4. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1, 2 ст.12 Закону України “Про ринок природного газу” постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Постачання природного газу постачальником “останньої надії” здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником “останньої надії” є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, Правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України “Про ринок природного газу” споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та операторів ГРМ/ГТС.
Згідно з п.3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу постачальником “останньої надії” здійснюється на підставі договору, який має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником “останньої надії”, що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” є публічним.
Особливості здійснення постачання природного газу споживачу постачальником “останньої надії” визначені розділом VI цих Правил.
Відповідно до п. 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачання природного газу за договором постачання природного газу постачальник “останньої надії” зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником “останньої надії” не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником “останньої надії”.
Постачальник “останньої надії” зобов`язаний на головній сторінці свого сайту розмістити діючу редакцію договору постачання природного газу постачальником “останньої надії”, яка має відповідати типовому договору, роз`яснення щодо його укладання, а також ціну природного газу для споживачів, визначену згідно з вимогами цього розділу.
Після закінчення граничного строку постачання природного газу постачальником “останньої надії”, передбаченого цим розділом та Законом України “Про ринок природного газу”, постачальник “останньої надії” зобов`язаний припинити постачання природного газу за договором зі споживачем. Виключення споживача з Реєстру споживачів постачальника “останньої надії” здійснюється у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. У випадку якщо споживач не був включений до Реєстру споживачів іншого постачальника після закінчення постачання природного газу постачальником |”останньої надії”, до такого споживача повинні застосовуватись заходи з припинення розподілу/транспортування (для прямих споживачів) природного газу споживачу відповідно до умов Кодексу газорозподільних систем та Кодексу газотранспортної системи.
Постачальник “останньої надії” має повідомити споживача про обмежений строк постачання природного газу, ціну природного газу для споживача та поінформувати споживача про його право та необхідність вибору іншого постачальника шляхом розміщення відповідної інформації на сайті постачальника “останньої надії”. Постачальник “останньої надії” зобов`язаний оприлюднювати на своєму веб-сайті та підтримувати в актуальному стані інформацію щодо споживачів, що не є побутовими, з діючими договорами постачання природного газу із зазначенням такої інформації: ЕІС-коди споживачів (точок комерційного обліку); ЄДРПОУ та назва споживача; адреса об`єкта; кінцевий строк постачання природного газу.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено договір постачання природного газу як між постачальником “останньої надії” та споживачем.
Укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст.ст. 173, 174, 175 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.
Статтею 525 Цивільного кодексу України  встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із приписами ч.1  ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 610, 612 Цивільного Кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується факт постачання позивачем відповідачу у період з 01.11.2021 по 30.11.2021 у період з 03.04.2023 по 16.04.2023 природного газу в об`ємі 338,72 куб. м на загальну суму 5690,90 грн. зокрема, відомостями з інформаційної платформи оператора ГРМ щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії”.
Колегія суддів зазначає, що згідно з розділом VI Правил постачання природного газу, постачальник “останньої надії” здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником останньої надії, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів. Договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника “останньої надії” та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника (пункт 1 розділу VI Правил постачання природного газу).
В спростування доводів скаржника, колегія суддів зазначає, що договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” не потребує двостороннього підписання.
На письмове звернення споживача постачальник “останньої надії” зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу, однак матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з вимогою щодо надання такого примірника договору, а відтак у позивача обов`язок з його надання не настав.
Договір постачання між постачальником “останньої надії” і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії” відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Слід наголосити, що ТОВ “ГК “Нафтогаз України” не має права самостійно включати споживачів до реєстру постачальника “останньої надії” та укладати з ними договори з власної ініціативи чи з ініціативи споживачів.
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2021 по 30.11.2021 року та з 03.04.2023 по 16.04.2023 автоматично включено до портфеля постачальника “останньої надії” - Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених саме позивачем.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
У постанові від 20.02.2023 у справі №910/15411/21 Верховний Суд зазначив, що визначені ч.2 ст.625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Жодних доводів щодо правильності нарахування позивачем трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені апеляційна скарга не містить.
Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 8764,42 грн., в тому числі основного боргу в сумі 5690,90 грн., пені в сумі 689,23 грн., 3% річних в сумі 397,83грн та інфляційних втрат в сумі 1 986,46 грн. в повному обсязі.
Відтак, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених місцевим господарським судом обставин та апелянт не довів порушення застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст.129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради б/н від 15.10.2024 (вх. №01-05/2925/24 від 16.10.2024) – відмовити.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2024 у справі №914/1819/24 – залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Желік М.Б. 

                              суддя                                                                      Галушко Н.А.

                              суддя                                                                       Орищин Г.В.