ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/8452/24	

  Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
  головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
  суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року (суддя О.О. Прасов) у справі № 280/8452/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.07.2024 за №084150005565 про відмову у призначенні пенсії позивачу; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 30.09.1994 по 29.03.1995, з 10.10.1995 по 09.04.1996, з 12.04.1996 по 01.10.1996, з 03.10.1996 по 14.12.1996, з 24.01.1997 по 23.07.1997, з 01.09.1997 по 31.12.1998, з 03.01.1999 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003 і призначити йому пенсію за віком з 27.07.2024. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення пенсійного органу від 11.07.2024 № 084150005565 є таким, що суперечить чинному законодавству, та не відповідає критеріям правомірності дій і рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 280/8452/24 адміністративний позов задоволено. 
Судом першої інстанції зазначено, що враховуючи обставини справи, позивачу має бути зараховано до стажу роботи/страхового стажу періоди його роботи, зокрема, з 30.09.1994 по 29.03.1995, з 10.10.1995 по 09.04.1996, з 12.04.1996 по 01.10.1996, з 03.10.1996 по 14.12.1996, з 24.01.1997 по 23.07.1997, з 01.09.1997 по 31.12.1998, з 03.01.1999 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003 у Російській Федерації. 
Таким чином, у позивача станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України (04.07.2024) був у наявності стаж роботи/страховий стаж понад 31 рік.
Отже, рішення ГУ ПФУ в Одеській області №084150005565 від 11.07.2024 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд дійшов до 
висновку, що позовна заява позивача підлягає задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що до страхового стажу позивача правомірно не зараховано спірні періоди роботи в російській федерації. Звертає увагу, що російська федерації припинила участь з 01.01.2023 в Угоді від 13.03.1992 року. Крім того, постановою КМУ №1328 Україна анонсувала свій вихід з Угоди від 13.03.1992 року. З цих підстав, скаржник вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 04.07.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки мав необхідний страховий та пільговий стаж.
В свою чергу, спірним рішенням від 11.07.2024 за №084150005565 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком за відсутності загального стажу, встановленого ст. 26 Закону №1058.
Не погодившись з рішенням відповідача №084150005565, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Матеріалами справи підтверджено, що спірним рішенням від 11.07.2024 за №084150005565 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком за відсутності загального стажу, встановленого ст. 26 Закону №1058.
Разом з тим, зі змісту спірного рішення вбачається, що за поданими позивачем документами, пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 30.09.1994 по 29.03.1995, з 10.10.1995 по 09.04.1996, з 12.04.1996 по 01.10.1996, з 03.10.1996 по 14.12.1996, з 24.01.1997 по 23.07.1997, з 01.09.1997 по 31.12.1998, з 03.01.1999 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.03.2004, з 20.04.2004 по 16.01.2006, з 20.01.2006 по 04.02.2008, з 13.04.2009 по 11.11.2009 на території російської федерації, оскільки російська федерація з 01.01.2023 р. припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р.
Колегія суддів встановила та скаржником не заперечується, що відомості трудової книжки позивача НОМЕР_1 підтверджують періоди роботи позивача з 30.09.1994 по 29.03.1995, з 10.10.1995 по 09.04.1996, з 12.04.1996 по 01.10.1996, з 03.10.1996 по 14.12.1996, з 24.01.1997 по 23.07.1997, з 01.09.1997 по 31.12.1998, з 03.01.1999 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.03.2004, з 20.04.2004 по 16.01.2006, з 20.01.2006 по 04.02.2008, з 13.04.2009 по 11.11.2009 на території російської федерації.
Апеляційний суд звертає увагу, що 13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 30.09.1994 по 29.03.1995, з 10.10.1995 по 09.04.1996, з 12.04.1996 по 01.10.1996, з 03.10.1996 по 14.12.1996, з 24.01.1997 по 23.07.1997, з 01.09.1997 по 31.12.1998, з 03.01.1999 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.03.2004, з 20.04.2004 по 16.01.2006, з 20.01.2006 по 04.02.2008, з 13.04.2009 по 11.11.2009, а отже спірне рішення від 11.07.2024 за №084150005565 є протиправним та підлягає скасуванню. Натомість, зворотні доводи скаржника про правомірність такого незарахування та спірного рішення свого підтвердження не знайшли.
Разом з тим, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, у позивача станом на день звернення до пенсійного органу (04.07.2024) був у наявності стаж роботи/страховий стаж понад 31 рік.
Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 280/8452/24 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

        Повний текст постанови виготовлено 27.02.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк