УХВАЛА                                                                                         
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 205/4995/18
провадження № 51- 227 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,         
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4  на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2024 року ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 Кримінального кодексу України 
(далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. 
Як убачається з вироку суду, 28 травня 2018 року, близько 04:30, у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та знаходився за місцем свого проживання на дачній ділянці 
АДРЕСА_1 , та достовірно знав, що його дружини немає вдома і він знаходиться у будинку зі своєю малолітньою падчеркою ОСОБА_6 , раптово виник умисел, спрямований на зґвалтування останньої. Реалізовуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у вказаному будинку, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 є малолітньою, використовуючи безпорадний стан потерпілої, а саме те, що вона спала та не могла чинити опір, всупереч волі та бажанню останньої, утримуючи її  руками, зняв з неї шорти та спідню білизну, після чого здійснив з нею незакінчений насильницький статевий акт природнім способом, чим спричинив останній, згідно висновку експерта № 18С/е від 10 липня 2018 року тілесні ушкодження у вигляді травм зовнішніх статевих органів з розривом промежини 2-го ступеню, який переходить на слизову оболонку піхви на глибину 4 см та розривом слизової оболонки піхви на 9-ти годинах умовного циферблату годиннику. За своїм характером виявлені у малолітньої потерпілої ОСОБА_6 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість діб, але не більш як 21 день.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 04 грудня 2024 року апеляційні скарги  прокурора та ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вищевказаний вирок без змін.
У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, неправильно надану оцінку доказам, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно ОСОБА_5 , а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. Обґрунтовуючи наведене, захисник зазначає, зокрема, що винуватість його підзахисного у вчиненні цього кримінального правопорушення не доведена, доказів його вини немає. Стверджує, що висновки судів ґрунтуються на суперечливих висновках експертиз, які не підтверджують подію кримінального правопорушення, при цьому, суд безпідставно не взяв до уваги висновок спеціаліста щодо наявності у ОСОБА_5 урологічних захворювань, що унеможливлювало вчинення ним інкримінованого злочину. Крім того вважає, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК не встановлена, оскільки під час судового розгляду не встановлено, від дії якого тупого предмету у потерпілої утворились тілесні ушкодження статевих органів. Вважає, що судом неправомірно зазначено у вироку про безпорадний стан потерпілої, а здійснення ОСОБА_5 незакінченого статевого акту свідчить про вчинення незакінченого злочину. Вважає також незаконним внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, а наступні процесуальні дії та процесуальні документи недопустимими доказами, з огляду на те, що протокол подання заяви про вчинений злочин не містить часу її подання, а матеріали провадження не містять доказів телефонування в службу «102». Крім того, стверджує про порушення вимог ч. 12 
ст. 290 КПК під час відкриття матеріалів досудового розслідування.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За змістом ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Таким чином, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисника в частині неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та його незгоди із наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою доказам, оскільки перевірка цих обставин відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог судами дотримано у повному обсязі.
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК, зокрема, на підставі: 
показань малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , яка надала суду показання про те, що коли її мати була на роботі, вона перебувала в одному будинку з ОСОБА_5 ,  спалапоруч з ним, а він почав щось запихувати поміж її ніг, їй було боляче, але вона не розуміла що відбувається, все було як в тумані, а потім він пішов. Пізніше вона побачила, що у неї все було у крові, болів низ живота, вона пішла за ОСОБА_5 та хотіла відкрити двері, на що він відповів: «Не відчиняй, я голий». Згодом прийшла мати, яка викликала швидку допомогу, а ОСОБА_5 просив, щоб вона нікому не розповідала, що він зробив;
показань законного представника потерпілої ОСОБА_7 про те, що прийшовши з роботи, потерпіла розповіла, що у неї болить живіт та іде кров, вона не могла ходити, а згодом вона почула, як ОСОБА_5 говорив потерпілій, щоб вона нікому не казала, що він її чіпав; 
показань свідка ОСОБА_8 , яка є матір`ю обвинуваченого, про те, що 
ОСОБА_5 говорив їй, що він переплутав ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , та вступив з ОСОБА_6 у статевий зв`язок;
протоколу огляду місця події від 28 травня 2018 року з фототаблицями, а саме ділянки АДРЕСА_1, де було виявлено та вилучено шорти та труси дитячі, наволочку полотенце, простирадло з мазками речовини бурого кольору. З пічки в коридорі було вилучено прозору гігієнічну прокладку зі слідами речовини бурого кольору, презерватив, картонну коробку з-під презервативів, фольговану упаковку з-під презерватива з речовиною бурого кольору;
висновку експерта № 26/4.6/772 від 05 липня 2018 року, відповідно до якого, слід папілярного узору пальця руки розмірами 18х34 мм, на упаковці з-під презерватива, вилученого 28 травня 2018 року в ході огляду місця події, залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_5 ;
протоколу огляду місця події від 28 травня 2018 року, за участю ОСОБА_8 під час якого остання добровільно видала для огляду та вилучення чоловічу футболку зі слідами речовини бурого кольору на передній поверхні футболки;
висновку експерта № 599/Н від 12 липня 2018 року, відповідно до якого на доставлених на дослідження дитячих трусах, трьох наволочках, простирадлі, встановлена наявність крові людини, не виключається походження крові як від самої потерпілої ОСОБА_6 , так і від підозрюваного ОСОБА_5 ;
висновку експерта №18С/е від 10 липня 2018 року та виписки із історії хвороби №1003/358/788 від 11 червня 2018 року ОСОБА_6 , наданої КУ «Дніпропетровський обласний перінатальний центр із стаціонаром» ДОС» відповідно до яких виявлені тілесні ушкодження у вигляді травми зовнішніх статевих органів та саден в області задньо-прохідного отвору, спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область зовнішніх статевих органів та задньо-прохідного отвору, яким міг бути і напружений статевий член або інші предмети з аналогічними властивостями, потребували негайного оперативного втручання - вшивання розриву вагіни та промежини, що також спростовує доводи обвинуваченого про отримання таких тілесних ушкоджень потерпілою внаслідок падіння;
висновку експерта № 18С/е від 10 липня 2018 року, відповідно до якого на основі судово-медичної експертизи ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: травми зовнішніх статевих органів та саден в області задньо-прохідного отвору, спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область зовнішніх статевих органів та задньо-прохідного отвору, яким міг бути і напружений статевий член або інші предмети з аналогічними властивостями; 
висновку судово-психіатричного експерта № 187 від 26 червня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_6 у період вчинення стосовно неї протиправних дій на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки не страждала та могла правильно сприймати тільки зовнішній, фактичний бік вчинених з нею сексуальних дій і тільки про зовнішній, фактичний бік досліджуваної події може давати показання, та не могла чинити опору в досліджуваній ситуації; 
відповіді Комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» про те, що виклик був здійснений 28 травня 2018 року о 08:21 на адресу АДРЕСА_2 до дитини ОСОБА_6 , попередній діагноз  - травма статевих органів; 
висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами справи № 08-22/2023/пп від 26 вересня 2023 року, відповідно до якої у малолітньої 
ОСОБА_6 були встановлені наступні тілесні ушкодження: травма зовнішніх і внутрішніх статевих органів та промежини у вигляді розриву промежини ІІ ступеня, розривів піхви справа та задньої стінки, два садна в ділянці відхідника. Травма утворилась механізмом перерозтягнення стінок піхви та тканин промежини від дії тупого предмета продовгуватої форми з обмеженою контактною поверхнею. Таким предметом міг бути як статевий член при його проникненні (введенні) у піхву малолітньої під час статевого акту, так і будь-який інший тупий предмет із подібними характеристиками. Садна в ділянці відхідника утворились за механізмом тертя (ковзання) від дії тупого предмета (предметів) з обмеженою контактною поверхнею, яким також міг бути як статевий член, так і будь-який іншій тупий предмет (предмети). Враховуючи морфологічний характер та локалізацію ушкоджень, встановлених у ОСОБА_6 , слід вважати, що всі ушкодження в комплексі могли утворитися під час однієї події в ніч з 27 на 28 травня 2018 року, про що свідчать: наявність крові на статевих органах постраждалої та білизні; наявність кров?янистих виділень зі статевих органів постраждалої (згідно даних її первинного огляду при госпіталізації в стаціонар о 10:20 год 28 травня 2018 року); Щодо фібрину, наявність якого в ділянках ушкоджень у постраждалої була описана лікарями в медичній карті, то його наявність  у даному випадку свідчить про те, що давність ушкоджень складає часовий період у межах до 2-3 діб з моменту їх спричинення до проведення оглядів постраждалої 28 травня 2018 року (12:10 - 12:40), що також підтверджує можливість їх утворення саме під час однієї події - в ніч з 27 на 28 травня 2018 року. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, встановлених у ОСОБА_6 , а також визначені вище механізми їх утворення, можливість їх спричинення як при падінні постраждалої на площині на спину (зокрема, внаслідок придання її тілу прискорення), так і при застосуванні гігієнічних прокладок (тампонів), виключається. Надана медична документація не містить об?єктивних даних, які б вказували на неможливість здійснення ОСОБА_5 статевого акту з проникненням ерегованого статевого члена в піхву або введення ерегованого статевого члена в пряму кишку малолітньої дівчини на момент події.  За результатом консультативних оглядів ОСОБА_5 , проведених 14 вересня 
2023 року, будь-яких анатомічних дефектів або вроджених вад розвитку, які б перешкоджали йому в проведенні статевого акту, не виявлено. 
Проаналізувавши всі досліджені у кримінальному провадженні докази та надавши оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, дотримуючись вимог статей 86, 87, 94 КПК, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 
ст. 152 КК.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, перевірив усі посилання й доводи, викладені ОСОБА_5 у апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення. 
Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість  ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Отже, доводи касаційної скарги захисника про протилежне є безпідставними.
Зокрема, твердження захисника про те, що досліджені докази не підтверджують винуватості його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК, а в основу обвинувального вироку покладені лише недостовірні показання потерпілої, оскільки потерпіла чітко, логічно і без істотних суперечностей вказувала на обставини, за яких було вчинено злочин.
Також аргументи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_5 неспроможний на здійснення статевих зносин внаслідок наявних у нього урологічних захворювань, зокрема, імпотенції з 2013 року, спростовуються показаннями ОСОБА_7 - матері потерпілої, відповідно до яких вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 2017 року, жодних проблем з потенцією у нього не було, останній статевий акт у них відбувся 26 травня 2018 року, тобто, напередодні вчинення ним кримінального правопорушення, до того ж, вказаний факт статевого акту ОСОБА_5 особисто підтвердив під час судового розгляду. Крім того, суд правомірно зазначив про те, що не приймає до уваги консультативний висновок спеціаліста лікаря уролога приватної клініки «МедіКлаб», наданий стороною захисту, оскільки вказаний висновок спеціаліста не містить дати його складання, при цьому лікарем було вказано про наявність у ОСОБА_5 захворювання пріапізма з 2013 року та стійкої імпотенції, однак, не зазначено будь-яких посилань на проведення спеціальних досліджень, методик їх проведення, які б підтверджували вказане захворювання у обвинуваченого. Натомість згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 08-22/2023/пп від 26 вересня 2023 року надана на дослідження медична документація не містить об`єктивних даних, які б вказували на неможливість здійснення ОСОБА_5 статевого акту з проникненням ерегованого статевого члена в піхву або пряму кишку малолітньої дівчини на момент події 28 травня 2018 року, а за результатом консультативних оглядів ОСОБА_5 , проведених 14 вересня 2023 року, будь-яких анатомічних дефектів або вроджених вад розвитку, які б перешкоджали йому в здійсненні статевого акту, не виявлено. 
Також доводи, наведені стороною захисту про те, що судом у вироку безпідставно зазначено про те, що потерпіла під час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення перебувала у безпорадному стані є необґрунтованими. Судом встановлено, що статевий контакт між ОСОБА_5 та потерпілою стався в той час, коли остання спала, а тому не розуміла, що відбувається, та, з її показань, «все відбувалось, як в тумані». Безпорадний стан потерпілої підтверджується й висновком судово-психіатричної експертизи № 187 від 26 червня 2018 року, згідно з яким експертом встановлено, що іспитована (тобто ОСОБА_6 ) не могла чинити опору в досліджуваній ситуації.
Крім того, посилання захисника у касаційній скарзі щодо вчинення ОСОБА_5 незакінченого злочину, враховуючи те, що судом встановлено здійснення ним незакінченого статевого акту з потерпілою, є неспроможними з огляду на те, що за сталою судовою практикою, зґвалтування визнається закінченим з моменту вагінального, анального або орального проникнення в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета. Якщо зґвалтування набуло вигляду недобровільного природного статевого акту, то  злочин, за загальним правилом, визнається закінченим з початку такого акту. При цьому не вимагається продовження копулятивних фрікцій, обов`язкової дефлорації, досягнення оргазму чи еякуляції (закінчення статевого акту у фізіологічному розумінні). Таким чином, у цьому кримінальному провадженні не має жодного значення чи відбувся закінчений статевий акт, з огляду на встановлені судом обставини.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, щонезважаючи на відсутність будь-яких слідів у мазках як із статевого органу ОСОБА_5 , так і зі статевих органів потерпілої, на що звертає увагу сторона захисту, факт скоєння вказаного злочину ОСОБА_5 судом встановлено на підставі дослідження та оцінки сукупності інших наведених вище належних і допустимих доказів, які, з урахуванням обставин кримінального провадження та висунутих на свій захист версій обвинуваченого, що не узгоджувалися з указаними доказами, дозволили місцевому суду встановити винуватість ОСОБА_5 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».
Твердження сторони захисту щодо порушення положень ч. 12 ст. 290 КПК під час відкриття ОСОБА_5   матеріалів кримінального провадження з огляду на те, що він ознайомився з вказаними матеріалами не в повному обсязі, колегія суддів вважає необґрунтованими зважаючи на приписи ч. 9 вказаної статті, відповідно до якої сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.  Тобто, факт ознайомлення повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ. Водночас, відсутність найменувань відкритих матеріалів досудового розслідування, до яких було надано доступ стороні захисту, не може свідчити про невідкриття таких матеріалів у розумінні приписів ч. 12 ст. 290 КПК. За таких обставин, наявний у матеріалах провадження протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, в якому обвинувачений ОСОБА_5 зазначив про ознайомлення з вказаними матеріалами у повному обсязі (про що зазначає захисник у касаційній скарзі), є належним підтвердженням факту надання йому доступу до матеріалів, які знаходилися у розпорядженні сторони обвинувачення.
Не погоджується колегія суддів й з доводом захисника про те, що судами належним чином не обґрунтовано, чому вони узяли за основу обвинувального вироку висновок експерта № 08-22/2023/пп від 26 вересня 2023 року і відкинули висновок експерта № 140 від 28 вересня 2021 року. 
Як убачається з вироку місцевого суду залучення експертів для проведення комісійної судово-медичної експертизи здійснено судом за результатами розгляду відповідного клопотання прокурора.
Суд пояснив у вироку, що призначення у кримінальному провадженні комісійної судово-медичної експертизи було викликано неповнотою даних, які були надані для проведення первісного експертного дослідження (висновок експерта № 18С/е від 10 липня 2018 року), у тому числі й показань допитаних під час судового розгляду лікарів, які оглядали малолітню потерпілу ОСОБА_6 у день її надходження до лікувального закладу, надавали їй первинну медичну допомогу та проводили оперативне втручання, які в своїх показаннях надали більш повну та детальну інформацію щодо характеру, тяжкості та повноти картини ушкоджень, які були наявні у малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , порівняно із відображеними даними в медичній документації.
При цьому колегія суддів суду першої інстанції обґрунтувала відхилення висновку експерта № 140 (експертизи за матеріалами справи) від 28 вересня 2021 року тим, що комісією експертів хоча у висновку були описані показання, які були надані під час судового розгляду лікарями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які оглядали та лікували малолітню потерпілу ОСОБА_6 в день її прибуття до лікарняного закладу, однак вони (показання) не були взяті до уваги експертами та їм не була надана відповідна оцінка, при цьому не було надано й жодних доводів неврахування вказаних показань.
У зв`язку із неврахуванням у попередніх висновках експертів даних, які були отримані під час судового розгляду, задля усунення розбіжностей та неповноти у висновках експертів, колегією суддів було призначено у даному кримінальному провадженні повторну комісійну судово-медичну експертизу.
З огляду на це, місцевий суд узяв до уваги висновок експерта (експертиза за матеріалами справи) № 08-22/2023/пп від 26 вересня 2023 року, оскільки під час проведення вказаного експертного дослідження були використані усі дані, які були отримані під час судового розгляду, а сам висновок є повним та обґрунтованим.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про внесення відомостей до ЄРДР і наступні процесуальні дії та рішення від 28 травня 2018 року незаконними, оскільки протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення не містить часу подання заяви, а у матеріалах провадження відсутні докази телефонування на гарячу лінію 102, з огляду на таке.
Як зазначає адвокат у касаційній скарзі відповідно до витягу з ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення були внесені 28 травня 2018 року о 12:30.
Місцевим судом досліджений протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28 травня 2018 року, прийнятої від ОСОБА_13 , відповідно до якого ОСОБА_13 просила вжити заходи відносно ОСОБА_5 , який в ніч з 27 травня 2018 року до 08:10 хвилин зґвалтував її неповнолітню доньку ОСОБА_6 , 2008 року народження.
Отже порушень вимог ст. 214 КПК щодо часу внесення відомостей до ЄРДР колегія суддів за аргументами, наведеними захисником у касаційній скарзі, не убачає.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочати розслідування.
Отже відсутність у матеріалах провадження інформації про отримання повідомлення про кримінальне правопорушення за телефоном 102 не може свідчити про незаконність початку досудового розслідування зважаючи на наявність іншого джерела задокументованої інформації про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Посилаючись на неприпустимість проведення інших слідчих (розшукових) дій, окрім огляду місця події, при розслідуванні злочинів, захисник у касаційній скарзі зазначає, що огляди місця події були проведені 28 травня 2018 року о 12:48 та 13:28, допит законного представника малолітньої потерпілої, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 -  у цей же день о 12:40, 20:00, 14:00, отримання зразків для експертизи - 08 червня 2018 року, додатковий допит законного представника малолітньої потерпілої - 04 червня 2018 року, додатковий допит свідка 
ОСОБА_8 - 15 червня 2018 року, допит малолітньої потерпілої - 22 червня 
2018 року, тимчасовий доступ до речей і документів - 22 червня 2018 року, отже після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
При цьому захисник не наводить переконливих аргументів щодо існування іншого кримінального провадження, яке б здійснювалося за фактом зґвалтування ОСОБА_6 за умови, що у протоколах зазначених вище слідчих (розшукових) дій та заходів забезпечення кримінального провадження відсутні дані про його номер.
Більше того, ч. 3 ст. 104 КПК не містить імперативної вимоги щодо зазначення у вступній частині протоколу номеру кримінального провадження, за яким відомості внесені до ЄРДР.
Посилання ж захисника на постанову Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 127/25394/18 є не релевантним, оскільки у тому провадженні базові докази, пов`язані з вилученням предметів інкримінованого особі 1 кримінального правопорушення були здобуті в результаті проведення слідчих дій в іншому кримінальному провадженні щодо особи 2, з яким провадження щодо особи 1 не об`єднувалось та не виділялось, що унеможливлює подальше використання доказів в кримінальному провадженні щодо особи 1 та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими.      
Не є релевантним посилання захисника й на ст. 257 КПК, оскільки ця норма регламентує порядок використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в іншому кримінальному провадженні.  
 
Отже, Верховний Суд приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, Судом 
не встановлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4   на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від  18  липня  2024  року  та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 
2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                       ОСОБА_3