П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/7003/23	

Перша інстанція суддя Мельник О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Державної установи «Центр пробації» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації», за участі третьої особи - Міністерства юстиції України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України, а саме:
- визнання протиправними дії щодо невиплати винагороди, встановленої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», розміром 30 000,00 грн, за період з 24 лютого 2022 року по 01 березня 2023 року;
- стягнення з Державної установи «Центр пробації» додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», розміром 30 000,00 грн, за період з 24 лютого 2022 року по 01 березня 2023 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:
- визнано протиправними дії Державної установи «Центр пробації» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року;
- зобов`язано Державну установу «Центр пробації» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 31 серпня 2022 року пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем та третьою особою подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційних скарг обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як додаткова винагорода, розміром 30000,00 грн, передбачена постановою КМУ № 168, не підлягала виплаті позивачу у межах спірних правовідносин.
Крім того, апелянти вважають, що позивачем пропущено встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення до суду у даній справі.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01 листопада 2010 року, згідно наказу УДПтСУ в Миколаївській області № 53о/с від 25 жовтня 2010 року, прийнятий на службу до Державної кримінально виконавчої служби України.
Відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 20 лютого 2023 року № 167/к ОСОБА_1 звільнений з посади старшого інспектора Вознесенського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області на підставі п. 5 ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 01 березня 2023 року.
При цьому, позивач 19 квітня 2023 року звернувся із заявою до відповідача, в якій просив нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн щомісячно відповідно до постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, на що відповідач листом від 05 травня 2023 року № 199/Р-215/11/Ян-23 відмовив в задоволенні його заяви.
Не погодившись з діями відповідача щодо виплати спірної додаткової винагороди у повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач мав право на отримання більшого розміру грошового забезпечення у спірному періоді, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
При цьому, згідно п. 1 постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі - постанова КМУ № 168), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно п. 1 постанови КМУ № 168 (в редакції постанови КМУ № 400 від 01 квітня 2022 року), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі на стадії апеляційного розгляду є перевірка правомірності бездіяльності Державної установи «Центр пробації» щодо здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу без виплати у повному обсязі додаткової винагороди, розміром 30 000,00 грн, передбаченої постановою КМУ № 168, за періоди проходження служби з 24 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року.
В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, в межах доводів та вимог апеляційних скарг суб`єктів владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, апелянти зазначають, що позивач не має права на виплату додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови КМУ № 168 (у редакції від 22 березня 2022 року), оскільки позивач не відповідає вимогам, які передбачені зазначеною нормою матеріального права, а саме: не несла службу в органах і установах зазначеної Служби, тобто не залучалася до участі в оперативних заходах, несення варти, у тому числі в нічний час, несення служби у наряді та інших заходах, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану; не входила до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.
Між тим, колегія суддів зазначає, що Верховним Судом у постанові від 02 листопада 2023 року, у справі № 160/11851/22, сформовано висновок щодо застосування п. 1 постанови КМУ № 168, в аспекті зазначених доводів апеляційної скарги щодо працівників Державної установи «Центр пробації», яку надалі підтримано Верховним Судом й в інших справах за подібних обставин, зокрема у постановах Верховного Суду від 18 січня 2024 року (справа № 200/297/23), від 25 січня 2024 року (справа № 520/8343/22), від 21 березня 2024 року (справа № 160/12980/22), від 28 березня 2024 року (справа № 480/1364/23), від 25 квітня 2024 року (справа № 160/10532/22), від 25 липня 2024 року (справа № 400/1895/23).
Так, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2023 року (справа № 160/11851/22) надав оцінку схожим доводам ДУ «Центр пробації», який уважав, що право на отримання додаткової винагороди, відповідно до п. 1 постанови КМУ № 168, мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (зокрема і ДУ «Центр пробації»), які саме «несуть службу» в органах та установах зазначеної Служби.
При цьому, Верховним Судом зроблено висновок, що постанова КМУ № 168 (у редакції від 22 березня 2022 року) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.
Тому, застосовуючи сформований у подібних правовідносинах Верховним Судом підхід щодо застосування положень п. 1 постанови КМУ № 168, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач набув право на отримання додаткової щомісячної винагороди, у розмірі 30 000,00 грн, встановленої постановою КМУ № 168 (у редакції від 22 березня 2022 року), за наслідком несення служби в установі, що розташована в межах адміністративно-територіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка» (Миколаївська область), а також щодо необхідності здійснення спірної виплати у пропорційному розмірі з 01 червня 2022 року.
З іншого боку, щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем порушено строк звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 233 КАС України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
Згідно ч. 2 ст. 233 КАС України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно ч. 1 ст. 233 КАС України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 2 ст. 233 КАС України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Згідно п. 1 глави XIX КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Між тим, згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Так, з аналізу вищевикладених норм права та хронології їхньої зміни вбачається, що станом на березень 2022 року (початок спірних правовідносин), право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежувалось будь-яким процесуальним строком.

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01 липня 2022 року, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, обмежено право на звернення до суду для вирішення трудового спору тримісячним строком.
Між тим, з огляду на принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України, в редакції ЗУ № 2352-IX від 01 липня 2022 року, можливе тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Тобто, до 19 липня 2022 року строк звернення з позовом до суду про стягнення заробітної плати не був обмежений будь-яким строком.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року, яку залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, у зразковій справі № 260/3564/22.
З іншого боку, колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що згідно вищевикладених норм права, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 КЗпП України, продовжили на строк дії такого карантину.
При цьому, згідно п. 1 постанови КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2
В свою чергу, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 26 жовтня 2023 року, у справі № 990/139/23, строки звернення до суду, встановленні ст. 233 КЗпП України, з урахуванням дії карантину завершились 01 липня 2023 року.
Між тим, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом 13 червня 2023року, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строків звернення до суду у даній справі.
Крім того, колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції позбавлено його можливості на подання своїх пояснень, так як 
Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скаргах суб`єктів владних повноважень доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Державної установи «Центр пробації» залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року – без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Державну установу «Центр пробації» та Міністерство юстиції України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

            Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
            Судді	  	О.В. Єщенко    А.В. Крусян