Номер провадження: 33/813/241/25
Номер справи місцевого суду: 522/17767/24     Головуючий у першій інстанції Переверзева Л.І. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
захисника ОСОБА_1 – адвоката Клочко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Клочко Володимир Вікторович, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2024 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також з нього стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 30 вересня 2024 року о 22 год. 00 хв. в м. Одеса по вул. Європейська (Катерининська) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокатом Wings, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки зі згоди водія проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, ARLM 0426. Результат огляду позитивний 0,32 % проміле. Водій з результатом згоден, чим порушив вимоги п.2.9 (А) Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с. 29-30).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Клочко В.В., подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с.31-34). 
У судове засідання, призначене на 22.01.2025 року, на 11.00 год., ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, у строк передбачений ст. 277-2 КУпАП (а.с.46).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 245 КУпАП провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п.п. «а» п.2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 140258 від 30.09.2024 року (а.с. 1);
- тестуванням ОСОБА_1 на алкоголь за допомогою приладу «Alcotest Drager 7510», результат тесту склав 0,32 ‰ (а.с. 5);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6);
- відеозаписами з нагрудної бодікамери працівника поліції (а.с.7).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2024 року в порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази керування ним електросамокатом Wings н.з. 0667.
Проте, зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки під час розмови з інспектором поліції, ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування електросамокатом Wings н.з. 0667 за обставин, викладених у протоколі ЕПР1 №140258.
Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 256 КУпАП, ОСОБА_1 у випадку незгоди із обставиною керування, яка викладена у протоколі, міг скористатися своїм правом та зазначити в протоколі про адміністративне правопорушення, що він не керував транспортним засобом, проте протокол ним підписаний без зауважень.

Щодо доводів апеляційної скарги, що в частині того, що електросамокат не може бути однозначно кваліфікований як транспортний засіб у розумінні ПДР та ст. 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23 грудня 2005року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008, при розгляді адміністративних справ, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст.121 КУпАП, п.1.10 ПДР, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року.
Статтею 121 КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у частинах першій-четвертій ст. 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Крім того відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно пункту 1.10 ПДР, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Таким чином, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електроскутер, і в вузькому - механічний транспортний засіб.

У постанові Верховного Суду по справі №127/5920/22 від 15.03.2023, касаційна інстанції зазначила, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Окрім того, відповідно до Закону України №2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року визначено поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керував електросамокатом марки Wings, який згідно інформації з загальнодоступних джерел приводиться в рух електричними тяговими двигунами та має невелику потужність до 1000 Вт.
Тобто, вказаний електросамокат відповідно до Закону України № 2956-IX є легким персональним електричним транспортним засобом.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суб`єктами правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, зокрема є водії транспортних засобів, а тому слід зазначити, що вказана норма закону передбачає відповідальність водіїв всіх транспортних засобів, а не лише механічних транспортних засобів.

З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками алкогольного, наркотичного сп`яніння та відмова від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги скаржник також посилається на те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи з портативних відеореєстраторів в повній мірі не дають можливості стверджувати, що результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння зафіксував саме такі показники як зазначено в акті огляду та роздруківці газоаналізатору, зокрема неможливо встановити прилад за допомогою якого проходив огляд, в тому числі серію і номер газоаналізатора, не видно показники та взагалі з приладом відбулися якісь маніпуляції.

Проте, зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, зважаючи на наступне.

Із досліджених апеляційним судом відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 7510» (ПВР 471014, 0:04:27). Далі, працівник поліції детально роз`яснив ОСОБА_1 процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, надав останньому на будь-який вибір трубку, які були герметично запаковані (ПВР 471014, 0:04:35-0:05:03). Потім працівник поліції в присутності скаржника здійснив контрольний забір повітря, та після цього надав ОСОБА_1 право продути трубку (ПВР 471014, 0:05:03-0:05:45; ПВР 230574, 0:33:25 – 0:34:36). 
За результатами проходження огляду прилад виявив позитивний результат (0, 32%о), який був озвучений ОСОБА_1 (ПВР НОМЕР_2 , 0:35:01), що підтверджується роздруківкою з газоаналізатору «Alcotest Drager 7510», тест № 2020 (а.с.5). 
Сам по собі факт того, що результат огляду, який засвітився на екрані приладу не видно на відеозаписі, не може бути підставою для визнання огляду недійсним та не спростовує самого результату, оскільки ОСОБА_1 у випадку з`явлення у нього сумнівів щодо процедури проходження огляду або самого результату, не був позбавлений права пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, однак таким правом не скористався.
Натомість, апеляційний суд зауважує, що роздруківка з газоаналізатору «Alcotest Drager 7510» (тест № 2020) та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів підписана ОСОБА_1 без будь-яких зауважень. З відеозапису також слідує, що він сам зазначав, що випив півтори банки пива (ПВР 230574, 0:34:56).

При цьому, безпідставними є посилання на те, що до матеріалів справи працівниками поліції не було долучено свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, оскільки за змістом п. 5 Р. 2 Інструкції № 1452/735 працівник поліції надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки лише на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, однак ОСОБА_1 таким правом також не скористався.
Обов`язкове долучення сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки до матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП законодавством не вимагається.
Також, всупереч доводам апеляційної скарги, з відомостей, які містяться на роздруківці газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», прилад № ARLM 0426, який використовувався для огляду ОСОБА_1 , вбачається, що остання повірка законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки відбулась 19.06.2024 року, огляд зазначеним приладом ОСОБА_1 проводився 30.09.2024 року, тобто до закінчення терміну повторної повірки даного приладу (19.06.2025 року).

З урахуванням викладеного, будь-яких порушень ст. 266 КУпАП та Інструкції №1452/735 під час проведення огляду, тим більше спотворення результатів огляду апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянта щодо незалучення свідків, є безпідставними, так як обставини, які викладені в протоколі ЕПР1 № 140258 від 30.09.2024 року фіксувалися спеціальними технічними засобами на портативні відеореєстратори, а тому з огляду на положення ч.2 ст. 266 КУпАП України, працівники поліції не зобов`язані були залучати свідків для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджуються зібраними по справі доказами. Підстави вважати вказані докази неналежними, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних, достовірних і допустимих доказах, які будучи проаналізованими, не викликають сумнівів у наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Клочко Володимир Вікторович, залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         С.М. Сегеда