ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/26668/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Кругового О.О.,     
  
                    розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 р. (суддя Лозицька І.О.)  в адміністративній справі №160/26668/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі в поліції, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправним та скасувати визнати протиправним та скасувати наказ № 464 від 20 серпня 2024 р. Департаменту патрульної поліції в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності; визнати протиправним та скасувати наказ № 2210 о/с від 30 вересня 2024 р.  Департаменту патрульної поліції про звільнення зі служби в поліції; поновити на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з 30 вересня 2024 р.; стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь  середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення - з 30 вересня 2024 р. по день фактичного розрахунку.
          В обґрунтування позовних вимог вказувалось на те, що  до відома позивача не був доведений наказ Департаменту поліції № 351 від 26.06.2024  про відрядження працівників Департаменту поліції на навчання, зі змістом наказу його не ознайомлювали, про необхідність вибуття у відрядження командир роти № 4 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області позивача не проінформував.  
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада  2024 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позовної заяви відмовлено.
          У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції матеріали службового розслідування не досліджував; суд не врахував, що наказ про початок службового розслідування не міг бути виданий 26 червня 2024 р., оскільки  порушення,  яке, за думкою відповідача, допущено позивачем, сталося 26 червня 2024 р. о 23.00 год. Також, позивач вважає  відеозапис неналежним та недопустимим доказом. 
          У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, наполягаючи на правомірності спірних праказів.
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. 
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Судом першої інстанції встановлені наступні обставини у справі:           
           ОСОБА_1 проходив службу на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції. 
          Наказом ДПП № 2210 о/с від 30.09.2024  позивача, відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного, відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено зі служби в поліції.  Підставою для звільнення  став наказ ДПП від 20.08.2024 №464 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ДПП від 29.06.2024 № 1343 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» за фактом порушення ОСОБА_1 службової дисципліни. 
          Постановляючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних наказів та відсутності підстав для задоволення позовної заяви.
          Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
          Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу проходження позивачем публічної служби, які регулюються Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (Закон № 580-VIII) та Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року №2337-VIII (Дисциплінарний статут).
          Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
          Приписами статей 18, 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
          Згідно Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
          Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
          Відповідно до частин першої - шостої статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
          Частиною п`ятнадцятою статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку. У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції (ст. 19 Статуту).
          Відповідно до частин 1 - 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
          До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
          Наказом Міністерства внутрішніх справ № 893 від 07 листопада 2018 р. затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України.
          Пунктом 1 розділу V Порядку №893 зазначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
          Позивач оскаржує накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, посилаючись на відсутність підстав для їх прийняття.
          Під час проведення службового розслідування встановлено, що відповідно до п.3 наказу ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» Управлінню необхідно було забезпечити відрядження на навчання до військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 30.06.2024 р. до 29.08.2024 р. поліцейських, відповідно до додатка 3 даного наказу. Додатком третім вказаного наказу визначено список поліцейських, які відряджаються до військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 30.06.2024р. до 29.08.2024р. на навчання, в тому числі ОСОБА_1 , який відмовився виконувати зазначений наказ. Обставина цієї відмови зафіксована на відеореєстратор № 443112, закріплений за безпосереднім керівником ОСОБА_1 - капітаном поліції 
ОСОБА_2 апеляційній скарзі позивач вказує на те, що відеозапис не є належним та допустимим доказом по справі.
          Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
          Електронними доказами, згідно  статті  99 цього ж Кодексу, є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
          Таким чином, процесуальний закон відносить відеозапис до кола доказів.
          Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
          Допустимість доказів означає те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 74 Кодексу).
          Наданий відповідачем відеозапис подій містить інформацію щодо предмета доказування; на ньому зафіксований перебіг подій 29.06.2024, які полягають в оголошенні наказу про відрядження в присутності   ОСОБА_1 . 
          Інформація, яка зафіксована на відео, позивачем не спростована; порушень при одержанні зазначеного доказу судом не встановлені. 
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в цій частині.
          Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наказ про проведення службового розслідування не міг бути виданий 29.06.2024.
          Колегія суддів дослідила  зазначений відеозапис, на якому зафіксована відмова ОСОБА_1 29.06.2024 о 23.29 год. від виконання наказу про відрядження з тієї підстави, що він вважає цей наказ "незаконним та недоцільним", а себе не вважає "тією особою, яка повинна їхати на якесь незрозуміле" навчання.
           Видання відповідачем наказу № 1343 в день порушення позивачем службової дисципліни на обсяг повноважень дисциплінарної комісії та результати службового розслідування не впливає, зміст порушення позивача не змінює. Крім того, позивач не поставив під сумнів правомірність призначення службового розслідування, будучи  обізнаним про його проведення та виявивши бажання надати письмові пояснення (а.с.93).  
          Щодо застосованого до позивача  виду стягнення.
          Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту Національної поліції підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.
          За правовим висновком Верховним Судом у постанові від 21 січня 2021 р. у справі № 826/4681/18, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в НП України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
          Колегія суддів вважає, що застосування до позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідає характеру скоєного проступку та його поведінці. Дотримано відповідачем, на думку колегії суддів, і принцип пропорційної між вчиненим позивачем дисциплінарним проступком та мірою відповідальності.
          Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                            П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 р. в адміністративній справі №160/20396/23 - залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили 05 березня 2025  р. і        оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно  частини 5 статі 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий