КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4078/2024                                            
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            28 серпня 2024 року                                                                          м. Київ
                                                                                                                        Справа № 752/13398/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,  
за участю секретаря  судового засідання              Дубінкіної М.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Плахотнюк К.Г., 
у справі за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 , треті особи: Департамент з питань Державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Державна архітектурно-будівельна інспекція України,  Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», Житлово-експлуатаційна дільниця № 102 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про приведення квартири до попереднього перед переплануванням стану,
встановив:
 
У липні 2020 року позивач   ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , треті особи: Департамент з питань Державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчий орган Київської міської ради (КМДА), Державна архітектурно-будівельна інспекція України, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», Житлово-експлуатаційна дільниця № 102 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», про приведення квартири до попереднього перед переплануванням стану.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира знаходиться на 4-му поверсі 4-х поверхового будинку 1897 року побудови. 
У 2018 році ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на 3-му поверсі та почала проводити будівельні роботи. 
Внаслідок проведення будівельних робіт відповідачем квартира позивача зазнала значних руйнувань.     Так, в результаті протиправних дій відповідача в її квартирі між плінтусами та покриттям підлоги утворилася щілини шириною розкриття 5-10 мм, перекосився дверний блок входу в меншу житлову кімнату, спостерігаються розкриття тріщин по матеріалу внутрішніх перегородок, в приміщеннях коридору в місцях стику гіпсокартонних плит підшивної стелі утворилася тріщина до 2 мм. Зазначені руйнування були виявлені при складанні акта Будівельної лабораторії КП «Київжитлоспецексплуатація» від 05.11.2019 року № 204/80. Починаючи реставраційні та будівельні роботи в квартирі, відповідач повинна була мати дозвіл на виконання будівельних робіт, який видається органом державного архітектурно-будівельного контролю. 
Згідно з листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 14.08.2019 року № 10/26-579/10 в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо видачі/реєстрації документів, які надають право на виконання підготовчих будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 . 
Таким чином, відповідач самочинно, без документів, що надають право на виконання будівельних робіт, та належно затвердженого проекту, виконала будівельні роботи із реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_2 , чим вона порушила приписи Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
Відповідач відмовилася допускати її та представників інших компетентних органів до своєї квартири для проведення її обстеження. 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд зобов`язати ОСОБА_1 , як власницю квартири АДРЕСА_3 , здійснити перебудову квартири до стану, що існував до початку виконання будівельних робіт, відповідно до поверхового плану на квартиру, станом до березня 2018 року.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. 
Зобов`язано ОСОБА_1 як власницю квартири АДРЕСА_3 , здійснити перебудову квартири до стану, що існував до початку виконання будівельних робіт, відповідно до поверхового плану на квартиру, станом до березня 2018 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Мірошниченко І. Ю. звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував надані відповідачем експертні висновки від 2018 та 2019 років. В експертному висновку від 2018 року зазначено, що загально-будівельні роботи в житлових приміщеннях квартири № 8 , розташованої на третьому поверсі чотириповерхового житлового будинку, виконувалися з дотриманням будівельних норм та техніки безпеки. 
В експертному висновку від 2019 року зазначено, що при проведенні обстеження конструкцій, дерев`яних балок перекриття в житлових приміщеннях квартири № 8 , розташованої на третьому поверсі чотириповерхового житлового будинку, виявлено прогини окремих балок перекриття: f~2.5 ? 3.0 см, такий прогин свідчить про те, що окремі балки не відповідають умові міцності та потребують посилення. Після виконання посилення існуючі дерев`яні балки, які зазнали прогинів, будуть придатні до подальшої безпечної експлуатації за призначенням.
Звертає увагу на те, що на підставі таких висновків відповідач проводила саме ремонтні роботи з метою дотримання безпечної експлуатації 125-річного будинку, міжповерхове перекриття якого виконане з дерев`яних балок.
Наголошує, що відповідачем дійсно виконувались роботи у квартирі № 8 , але це є поточні ремонтні роботи для підтримання експлуатаційних якостей приміщення своєї квартири і такі роботи не вважаються капітальним ремонтом чи реконструкцією, тому не потребують погодження від органів державної влади чи місцевого самоврядування.
Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було здійснено втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Відповідач здійснював поточний ремонт майна, який є суттєво необхідним для безпечної експлуатації квартири. 
Єдиним доказом руйнувань квартири, наданим позивачем, є акт обстеження технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій квартир АДРЕСА_1 від 05.11.2019 року № 204/80. Аналізуючи положення вказаного акту, вбачається, що експерт встановив технічний стан будинку шляхом опитування мешканців будинку та опису технічних параметрів трьох квартир в ньому. Тобто із акту невідомо, які способи і методи дослідження застосовані експертом для встановлення стану будинку і яким чином було встановлено ймовірні причини просадки конструкцій, окрім опитування співмешканців будинку № 1 .
Суд першої інстанції із порушенням норм цивільного процесуального права ухвалив рішення на підставі припущень позивача та співмешканців будинку за відсутності належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів.
Твердження суду першої інстанції про те, що відповідач не надавала доступу до своєї квартири позивачу та представникам інших компетентних органів для обстеження є необґрунтованим, оскільки жоден із представників органів державної влади не намагався зв`язатися засобами телефонного зв`язку з відповідачем або з представниками відповідача для погодження дати обстеження. В матеріалах справи відсутні докази того, що компетентні органи державної влади направляли будь-які повідомлення про дату та час обстеження, яке вони запланували.
Вважає, що суду першої інстанції для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі необхідно було отримати експертний висновок за наслідками проведення будівельно-технічної експертизи, оскільки докази, надані сторонами у справі, не містять відповіді на зазначені питання, а також у справі відсутні висновки експертів за наслідками проведення будівельно-технічної експертизи.  Суд першої інстанції не призначив проведення зазначеної експертизи та ухвалив рішення, ґрунтуючись на припущеннях позивача та доводів, які викладені в акті.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Новікова В.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.    Вказує, що згідно з наказом Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища від 07.11.2001 року № 153 будинок визнаний пам`яткою архітектури. 
Як встановлено судом першої інстанції згідно з долученими стороною позивача доказами, а саме акту Будівельної лабораторії КП «Київжитлоспецексплуатація» від 05.11.2019 року № 204/80, встановлено, що в результаті протиправних дій відповідача в її квартирі між плінтусами та покриттям підлоги утворилася щілини шириною розкриття 5-10 мм, перекосився дверний блок входу в меншу житлову кімнату, спостерігаються розкриття тріщин по матеріалу внутрішніх перегородок, в приміщеннях коридору в місцях стику гіпсокартонних плит підшивної стелі утворилася тріщина до 2 мм. Вказані порушення є негативним впливом від проведених ремонтних робіт в квартирі № 8 .
Звертає увагу на пояснення Департаменту державної Архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 16.09.2020 року за №073-7870, що містяться в матеріалах даної справи. Представник Департаменту зазначив та надав копію наказу № 232 від 17.10.2019 року по скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого позивачем повідомлення. Крім того, в письмових поясненнях зазначається: «…..слід зазначити, що замовником будівництва ОСОБА_1 у повідомленні № КВ 061192811242 зазначено, що проектна документація розроблена ТОВ «Контакт КМП» під керівництвом головного архітектора проекту ОСОБА_4 та затверджена замовником будівництва від 18.08.2019 року, відповідальною особою проектувальника, що здійснює авторський нагляд, ОСОБА_4 . Департаментом отримано лист від директора ТОВ «Контакт КМП» від 16.10.2019 року, в якому зазначено, що ТОВ «Контакт КМП» проектну документацію на об`єкт будівництва «Реконструкція житлової квартири АДРЕСА_3 » не має. Отже, замовником будівництва ОСОБА_1 наведено недостовірні дані у повідомленні № КВ 061192811242. У зв`язку з викладеним, відповідно до ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 15 Порядку № 466, на підставі листа ТОВ «Контакт КМП» від 16.10.2019 року, Департамент наказом від 17.10.2019 року № 232 скасував право на початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція житлової квартири АДРЕСА_3 ».
Вважає, що матеріали справи містять докази того, що через протиправні дії відповідача будинку, що є пам`яткою архітектури, було завдано значних збитків, а тому суд першої інстанції при винесенні свого рішення належним чином дослідив та дав обґрунтовану оцінку кожному факту, що міститься в матеріалах справи.
 
У серпні 2024 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Мірошниченко І. Ю.надійшли додаткові пояснення у справі.  Вказує, що за результатами перевірки у Державному реєстрі нерухомих пам`яток України жодних відомостей про будинок за адресою:  АДРЕСА_6 , немає, а тому цей будинок не відноситься до пам`яток архітектури і не є об`єктом, на який поширюються вимоги Закону України «Про охорону культурної спадщини». 
Посилання позивача на відкриті кримінальні провадження щодо відповідача не доводять жодного факту на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких порушень, зокрема, не доведено факт вчинення відповідачем діянь, передбачених ч. 1 ст. 356 Кримінального кодексу України. 
Сторона позивача не надала доказів того, що в її квартирі відбулися зміни через дії відповідача. При цьому позивач умисно приховала від суду той факт, що вона сама втрутилася у конструкцію будинку за адресою:  АДРЕСА_6 , що підтверджується доданими до письмових пояснень фото. 
 
В судовому засіданні представник відповідача  ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Представник позивача ОСОБА_6  - Новікова В.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін по справі, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зурахуванням принципу розумності та змагальності до уваги приймається акт від 05.11.2019 року № 204/80, як доказ на підтвердження обставин, про які зазначає позивач у позові. Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги з тих підстав, що остання не надала жодного доказу на їх підтвердження. Крім того, остання не допустила представників повноважних органів до огляду своєї квартири на предмет виявлення будь-яких порушень, про що також зазначено у письмових поясненнях цих повноважних органів. При цьому, про причини такого не допуску та їх поважність, відповідач також не зазначила.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира знаходиться на 4-му поверсі 4-х поверхового будинку 1897 року побудови (т. 1 а. с. 32). 
ОСОБА_1 є власником квартири № 8 у цьому ж будинку на 3-му поверсі (т. 1 а. с. 33).
Згідно з актом від 05.11.2019 року № 204/80 обстеження технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій квартир АДРЕСА_1 , складеного Будівельною лабораторією КП «Київжитлоспецексплуатація» на підставі листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 30.09.2019 року, несучі та огороджувальні конструкції житлового будинку АДРЕСА_6 знаходяться в задовільному технічному стані - категорія 2 (ДСТУ-Н Б В.1.2-18:2016 «Настанова щодо обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану» м. Київ, ДП «УкрНДНЦ» 2017 року), за виключенням конструкцій перекриття над приміщенням квартири № 8 . Найбільш ймовірними причинами просадки конструкцій підлоги в приміщеннях квартири № 12 та утворення тріщин по внутрішніх перегородках в приміщеннях квартир № 12 та № 4 є негативний вплив від проведення ремонтних робіт в приміщеннях квартири № 8 . 
Без проведення обстеження конструкцій квартири № 8 визначити стан конструкцій міжповерхового перекриття неможливо. Оскільки доступу в приміщення квартири № 8 не надається, то питання законності проведення ремонтних робіт, компенсування матеріальних збитків, завданих проведенням ремонтними роботами, рекомендується вирішувати в установленому порядку, визначеним чинним законодавством (т. 1 а. с. 34, 35). 
 
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).
Положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У своєму рішенні від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), ЄСПЛ проаналізував ст. 1 Першого протоколу до Конвенції як таку, що містить в собі «три чітких правила»: перше правило, викладене у першому реченні першого пункту, носить загальний характер та проголошує принцип мирного володіння майном; у другому правилі, що міститься у другому реченні першого пункту, йдеться про позбавлення власності та встановлюються певні умови щодо цього; третє правило, викладене у другому пункті, визнає, що Держава-учасник має право, серед іншого, контролювати користування майном відповідно до загальних інтересів. Далі Суд зазначив, що перед тим, як аналізувати, чи було дотримане перше загальне правило, необхідно визначити, чи застосовуються два інших правила (там само). Ці три правила не є, однак, «різними» в розумінні того, що вони непов`язані. Друге і третє правило стосуються особливих випадків втручання у право на мирне володіння майном, і отже, мають тлумачитися в світлі загального принципу, визначеного у першому правилі (див. поміж багатьох інших джерел, справа «Джеймс та інші» (James and Others), § 37).
При цьому, вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (див. рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrich v. France) від 22 вересня 1994 року, серія A,       № 296-A, сс. 19-20, п. 42).
Іншими словами, будь-яке втручання у право на мирне володіння майном, в тому числі покладення обов`язку привести приміщення, що належить відповідачу на праві власності, до попереднього стану повинно бути таким, що здійснюється «згідно з законом».
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_1 почала проводити у 2018 році будівельні роботи у своїй квартирі № 8 , внаслідок чого її квартира № 12 , яка знаходиться над квартирою № 8 , зазнала значних руйнувань.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що обставини щодо руйнувань її квартири внаслідок проведення відповідачем будівельних робіт у своїй квартирі підтверджуються актом від 05.11.2019 року № 204/80 обстеження технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій квартир АДРЕСА_1 , складеного Будівельною лабораторією КП «Київжитлоспецексплуатація». Водночас, відповідач не надала жодного доказу на спростування позиції позивача та не допустила представників повноважних органів до огляду своєї квартири на предмет виявлення будь-яких порушень.
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Оцінюючи наявний у матеріалах справи акт від 05.11.2019 року № 204/80 обстеження технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій квартир АДРЕСА_1 , колегія суддів враховує, що у ньому відсутні однозначні стверджувальні висновки про те, що квартира позивача зазнала руйнувань саме від проведених відповідачем ремонтних робіт у належній їй квартирі. 
Так, у акті зазначено: «Найбільш ймовірними причинами просадки конструкцій підлоги в приміщеннях квартири № 12 та утворення тріщин по внутрішніх перегородках в приміщеннях квартир № 12 та № 4 є негативний вплив від проведення ремонтних робіт в приміщеннях квартири № 8 ». 
Тобто, такі висновки передбачають ймовірні причини руйнування квартири позивача, що по своїй суті є припущеннями.
Крім того, зі змісту акту встановлено, що огляд у квартирі відповідача (квартира № 8 ) не проводився, технічний стан будинку був встановлений експертом ОСОБА_7 шляхом опитування мешканців будинку та опису технічних характеристик трьох квартир ( № 4 , 8 , 12 ). В акті не зазначено, які способи та методи дослідження застосовані експертом для встановлення стану будинку, в тому числі квартири позивача. 
Також в акті зазначено, що додатком до нього є фотофіксація конструкцій будинку на 4 аркушах. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні зазначені фото конструкцій будинку. 
Таким чином, із акту від 05.11.2019 року № 204/80 не можливо встановити причино-наслідковий зв`язок  між проведеним відповідачем ремонтом у свої квартирі № 8 та руйнуваннями у квартирі № 12 , яка належить на праві власності позивачу. 
За таких обставин, наданий позивачем акт від 05.11.2019 року № 204/80 не є належним та достовірним доказом у справі. При цьому, будь-яких інших належних та достовірних доказів на підтвердження руйнування квартири АДРЕСА_1 саме внаслідок проведення відповідачем будівельних робіт позивачем не надано. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що ч. ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. 
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. 
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч. 1 ст. 106 ЦПК України). 
Згідно з підп. 1.2.2 п. 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, основними видами (підвидами) експертизи є, зокрема, будівельно-технічна.
Відповідно до підп. 5.1 п. 5 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, основними завданнями будівельно-технічної експертизи є, зокрема, визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів.
Таким чином, з метою визначення технічного стану будівлі, причин пошкодження та руйнувань об`єктів та їх елементів суд відповідно до приписів ст. 102 ЦПК України може призначити судово-будівельну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Разом з цим, сторона позивача не скористалася своїм правом на призначення експертизи у справі, із відповідним клопотанням до суду не зверталася. 
 
Щодо висновків суду першої інстанції про те, що відповідач не допустила представників повноважних органів до огляду своєї квартири на предмет виявлення будь-яких порушень, то колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що представники повноважних органів направляли відповідачу будь-які листи, звернення із датою та часом проведення такого огляду. 
Колегія суддів критично оцінює доводи сторони позивача про те, що починаючи реставраційні та будівельні роботи в квартирі, відповідач повинна була мати дозвіл на виконання будівельних робіт, який видається органом державного архітектурно-будівельного контролю, з огляду на таке. 
Відповідач не заперечувала, що вона виконувала роботи у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , проте зазначала, що такі роботи є поточними ремонтними для підтримає експлуатаційних якостей приміщення своєї квартири та не вважаються капітальним ремонтом чи реконструкцією.
Згідно з ч. 1 ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. 
Згідно з Переліком будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406, роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.
Розділом 3 Державних будівельних норм України А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників, поліпшення умов експлуатації відноситься до реконструкції.
До перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проектами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні.
Верховний Суд у постанові від 03.11.2020 року у справі № 814/162/16 дійшов висновку, що реконструкцією можуть вважатися будівельні роботи, у результаті яких здійснюється зміна основних техніко-економічних показників, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. При цьому, зазначені зміни та удосконалення мають бути наслідком зміни геометричних розмірів та/або функціонального призначення об`єкта будівництва.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 742/1756/17 та від 15.05.2020 року у справі № 813/1885/16.
Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 року у справі № 727/11479/17 зазначив, що здійснені відповідачем у належній йому на праві власності квартирі перепланування, які не передбачали втручання у конструктивні елементи будівлі, не потребували отримання відповідних дозвільних документів на проведення таких робіт.
 
Позивачем у цій справі не надано належних доказів на підтвердження того, що виконані відповідачем ремонтні роботи мали своїм наслідком втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, а тому доводи про необхідність отримання відповідачемдозволу на виконання будівельних робіт є необґрунтованими. 
Доводи позивача про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_6 , є пам`яткою культурної спадщини, не підтверджується належними доказами. 
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.
Пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).
Дата набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини» 12.07.2000 року. 
До Державного реєстру нерухомих пам`яток України об`єкт, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , не внесено. 
Відповідно до інформації зведеного переліку об`єктів культурної спадщини Голосіївського району станом на 01.01.2019 року Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Будинок прибутковий у 1897-98 рр. по АДРЕСА_6 » є пам`яткою архітектури відповідно до наказу Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища від 07.11.2001 року № 153. 
Тобто, зазначений наказ виданий після набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини», а тому за відсутності занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України об`єкт  не може вважатися пам`яткою культурної спадщини.
Отже, будинок за адресою: АДРЕСА_6 , не є пам`яткою культурної спадщини у розумінні положень Закону України «Про охорону культурної спадщини». 
Про вказані обставини також зазначено Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві у листі від 14.08.2019 року № 10/26-579/10 (т. 1 а. с. 36, 37). 
Також, колегія суддів бере до уваги те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, зобов`язав ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_3 , здійснити перебудову квартири до стану, що існував до початку виконання будівельних робіт, відповідно до поверхового плану на квартиру, станом до березня 2018 року. 
Разом з цим, у матеріалах справи відсутній поверховий план на квартиру станом до березня 2018 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довела обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх позовних вимог, зокрема, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок проведених відповідачем у 2018 році будівельних робіт у свої квартирі № 8 її квартира № 12 , яка знаходиться над квартирою № 8 , зазнала значних руйнувань. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю порушених прав. 
 
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про  обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в  задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). 
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1261,20 грн, що підтверджується квитанцією від 25.12.2023 року, тому позивач повинна компенсувати відповідачу витрати по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги у сумі 1261,20 грн.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 -  задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року - скасувати та прийняти постанову: 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 , треті особи: Департамент з питань Державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», Житлово-експлуатаційна дільниця № 102 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про приведення квартири до попереднього перед переплануванням стану - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3  на користь   ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1261 грн. 20 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Кирилюк Г.М.

                                                                                                         Рейнарт І.М.