УХВАЛА
 
20 лютого 2025 року 
м. Київ
справа № 233/5571/23
провадження № 61-1787ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1  - 
 ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2024 року тапостанову Дніпровськогоапеляційного суду від 29 січня 2025 року у справі за позовом 
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ідеальну частку у розмірі 1/2 частини житлового будинку, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2024 року позовОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на ідеальну частку у розмірі 1/2 частини 
житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Дніпровськогоапеляційного суду від 29 січня 2025 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  -  ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення 
Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2024 року залишено без змін. 
13 лютого 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» представником  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій 
просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції 
до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, 
оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України 
до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору 
у встановлених порядку та розмірі.
Разом з тим, до касаційної скарги представником  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 додано клопотанняпро звільнення від сплати судового збору, посилаючись 
на скрутний майновий стан відповідача. Зазначаючи, що ОСОБА_1 перебуває 
на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Донецькій області, отримує пенсію за вислугу років, річний дохід за 2024 рік складав 41 624,06 грн, надавши відповідні докази. Тобто розмір судового збору перевищує 5 відсотків 
річного доходу ОСОБА_1 .
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій 
цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; 
або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком 
до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє 
в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними 
чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини 
на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.
Вирішуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд урахував, що зазначені представником ОСОБА_1  - ОСОБА_2 , обставини 
не є безумовними підставами для звільнення від сплати судового збору, оскільки 
до суду касаційної інстанції не надано доказів на підтвердження реального 
майнового стану відповідача (наявність усього рухомого і нерухомого майна, 
рахунків у банківських установах, тощо), який перешкоджає заявнику виконати 
вимоги законодавства щодо оплати судового збору за подання касаційної скарги. 
Крім того, зі змісту поданої касаційної скарги та судових рішень неможливо встановити ціну позову, і відповідно, визначити розмір судового збору, 
що позбавляє Верховний Суд можливості вирішити клопотання про звільнення 
від сплати судового збору за умови, що розмір судового збору перевищує 
5 відсотків розміру річного доходу  ОСОБА_1 за попередній календарний рік.
Таким чином, клопотання представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.
Відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору 
за подання касаційної скарги не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
У зв`язку з наведеним, заявникові за подання касаційної скарги до Верховного Суду необхідно сплатити судовий збір.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» 
судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, 
в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру (визнання права власності), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 
1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб. 
Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 
був встановлений у розмірі 2 684,00 грн. 
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до судукасаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання 
до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру визначається зазначенням ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Суд не повинен визначати вартість майна.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 
(провадження № 12-36гс20), судовий збір за подання до суду позовної заяви 
про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначаються з урахуванням вартості спірного майна, як у спорі майнового характеру.
Зі змісту поданої касаційної скарги та судових рішень неможливо встановити ціну позову, тому представникові заявника необхідно визначити та обґрунтувати розмір судового збору, так як не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного нерухомого майна, також не вказано ціну позову.
Отже, представникові заявника необхідно надати суду належні та допустимі докази 
на підтвердження вартості спірного нерухомого майна, повідомити ціну позову, 
і відповідно, підтвердити правильність сплати судового збору за подання 
касаційної скарги за майнову вимогу або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК
у Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство 
України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати 
докази про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, 
а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу. 
Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ :
У задоволенні клопотання представника  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовити.
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2024 року тапостанову Дніпровськогоапеляційного суду від 29 січня 2025 року залишити без руху.
Надати представникові  ОСОБА_1  - ОСОБА_2  для усунення недоліків касаційної скарги строк тривалістю 10 днів 
з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                Б. І. Гулько