Справа № 127/3198/25 
Провадження № 33/801/237/2025
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн 00 к. в дохід держави за те, що 25 грудня 2024 року о 12 год 00 хв. під час розмови зі своєю дружиною ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 він вчинив домашнє насильство психологічного характеру, зокрема висловлювався в її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .
        ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у постанові судді суду першої інстанції, обставинами справи, просив постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що в протоколі про адміністратвине правопорушення не відображено всіх елементів об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, а це унеможливлює використання протоколу як доказу у справі відповідно до статті 256 КУпАП. Крім того матеріали справи не місять належних та допустимих доказів того, що він діяв з умислом спричинити шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, застосовував словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, позбавляв життя, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
       Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Статтею 245 КУпАП установлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД 154288 від 20 січня 2025 року 25 грудня 2024 року о 12 год 00 хв. під час розмови зі своєю дружиною ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, зокрема висловлювався в її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, суддя суду першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наявними у справі матеріалами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД 154288 від 20 січня 2025 року, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та письмовими поясненнями.
З таким висновком судді погодитись неможна, з огляду на таке.
       Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
       Положеннями статті 9 КУпАП установлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Згідно з диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
       Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон) домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Пунктом 14 статті 1 Закону передбачено, що психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
       Фізичне насильство – форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 статті 1 Закону).
       Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
       Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
       Аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
       З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 грудня 2024 року видно, що до Відділення поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області звернулася ОСОБА_2 , яка просила вжити заходів до її чоловіка ОСОБА_1 , який систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме виражається нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою.
       З письмових пояснень ОСОБА_2 видно, що 25 грудня 2024 року під час телефонної розмови ОСОБА_1 застосовуючи нецензурну лайку погрожував їй фізичною розправою.
Як встановлено з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склались напружені подружні стосунки, які призводять до конфліктів.
        ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях послідовно заперечуючи свою винуватість у вчиненні правопорушення посилався на те, що з 13 грудня 2024 року спільно з ОСОБА_2 не проживає, будь яких протиправних дій відносно дружини не вчиняв.
       Отже, у підтвердження обставин домашнього насильства до протоколу додані пояснення сторін, які є суперечливими в частині обставин, що є предметом доведення у цій справі.
       В ході апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції досліджено диск з звукозаписом розмови 25 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , (про дослідження якого ОСОБА_1 клопотав в суді першої інстанції), на якому зафіксовано зміст розмови, про яку ОСОБА_2 зазначала як таку, що завдала їй психічних страждань, достовірність чого (запису) вона підтвердила під час судового засідання апеляційного суду.
       Під час цієї розмови ОСОБА_1 не лише не застосовував ненормативної лексики чи будь-яких погроз в адресу ОСОБА_2 , а навпаки говорив про плани відправити їй заздалегідь придбаний подарунок, хотів того ж дня спільно з нею та дітьми провести час в Торгово-розважальному центрі.
       Його слова очевидно не містили погроз фізичним насильством чи настання будь-яких інших несприятливих наслідків для ОСОБА_2 (окрім того, що якщо вона не з`явиться протягом найближчих трьох годин, вони разом не зможуть відвідати Торгово-розважальний центр).
       Таким чином жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 у справі не має.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
       Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати, провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                 О. С. Панасюк