ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року	Львів	Справа № 380/29354/23 пров. № СК-А/857/8724/24	
СК-А/857/14096/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Березюка Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року (головуючий суддя: Гавдик З.В., місце ухвалення – м. Львів, повний текст виготовлено – 25.03.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого заступника Голови Верховної Ради України Корнієнка Олександра Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування розпорядження та рішення, відшкодування шкоди, –
встановив:
ОСОБА_1 , 14.12.2023 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду позовом, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати розпорядження Першого заступника Голови Верховної Ради України від 29.11.2023 № 1282 «Про скасування розпорядження Голови Верховної Ради України від 26 листопада 2023 № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки»;
- визнати протиправним і скасувати рішення начальника відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 від 01.12.2023 про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 ;
- стягнути з Першого заступника Голови Верховної Ради України Корнієнка Олександра Сергійовича на користь ОСОБА_1 500 085 гривень 00 копійок;
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 500 085 гривень 00 копійок. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на те, що 01 грудня 2023 року під час проходження державного кордону надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон та розпорядження Голови Верховної Ради України від 26 листопада 2023 № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки», як підставу для виїзду за межі України. Проте, 01 грудня 2023 року начальником відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » майором ОСОБА_3 , на підставі іншого розпорядження першого заступника Голови Верховної Ради України №  1282 «Про скасування розпорядження Голови Верховної Ради України від 26 листопада 2023 № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки», прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України. З указаним рішенням позивач не погоджується, оскільки вважає, що його статус народного депутата виключає обмеження його прав і свобод навіть в умовах воєнного стану.
Також, позивач покликається на те, що порядок прийняття рішень першим заступником Голови Верховної Ради України регламентований Законами України «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної Ради України» та Регламентом Верховної Ради України, якими установлено процедуру скасування попередніх розпоряджень Голови Верховної Ради України. Отже, законом визначений особливий та безальтернативний порядок зміни та скасування таких рішень, проте розпорядження першого заступника Голови Верховної Ради України № 1282, яким скасовано попереднє розпорядження від 26 листопада 2023 № 1276 про відрядження позивача, було прийняте поза межами визначеної законом процедури.
Посилаючись на те, що такі дії відповідачів завдали йому майнової шкоди у вигляді витрат на авіаквитки для нього та осіб, які мали його супроводжувати, просив стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 та першого заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_4 по 500 085 грн завданої йому матеріальної шкоди. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. 
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року первісну апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків шляхом подання апеляційної скарги.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2024 року повернуто апеляційну скаргу у зв`язку з невиконанням ухвали суду та не усуненням її недоліків.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Кунянський С.М., 04 червня 2024 року повторно подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2024 року визнано неповажними указані заявником причини пропуску строку, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кунянського С.М. залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2024 року визнано неповажними, указані заявником причини пропуску процесуального строку, відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кунянського С.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.10.2024, касаційні скарги ОСОБА_1 задоволено, ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 та від 20.06.2024 скасовано, а справу № 380/29354/23 направлено до Восьмого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.11.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційні скарги відхилити.
Перший заступник Голови Верховної Ради України Корнієнко Олександр Сергійович, 05.11.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційні скарги відхилити.
Представник позивача Кунянський С.М. 17.12.2024 подав додаткові пояснення у справі, щодо врахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, щодо перетинання державного кордону.
Представники позивача Кунянський С.М., Головань І.В. в судовому засіданні просили апеляційні скарги задовольнити.
Представники відповідачів Ющенко О.О., Хиря В.В. в судовому засіданні просили апеляційні скарги залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких мотивів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 правомірно прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 , оскільки розпорядженням Першого заступника Голови Верховної Ради України від 29.11.2023 року № 1282 «Про скасування розпорядження Голови. Верховної Ради України від 26 листопада 2023 № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки» розпорядження Голови Верховної Ради України від 26.11.2023 №1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки» було скасовано.
З цими висновками суду першої інстанції, частково погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29.11.2023 розпорядженням Першого заступника Голови Верховної Ради України за № 1282 «Про скасування розпорядження Голови Верховної Ради України від 26 листопада 2023 № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки, відповідно до частини другої статті 80 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України «Про Регламент Верховної Ради України», частини восьмої статті 33 Закону України «Про статус народного депутата України», статті 40 Закону України «Про комітети Верховної Ради України», Голови Верховної Ради України від 26 листопада 2023 № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки» скасовано.
Уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , 01.12.2023 прийнято рішення «Про відмову в перетинанні державного кордону України», в якому зазначено з причин відсутності документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон у період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та постанови Кабінету Міністрів України № 57 (зі змінами та доповненнями).
Позивач вважаючи спірні рішення протиправними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, звернувся до суду з цим позовом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Звертаючись до суду, особа зазначає в позовній заяві сторін та інших учасників справи, а також передбачену цією нормою інформацію щодо них. Визначення ж належних учасників справи є питанням правосуддя, що вирішується в судовому процесі. 
Так, частиною третьою     статті 48 КАС     України установлено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі в ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови в задоволенні позову до такого відповідача понесені відповідачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта     статті 48 КАС України).
Відповідно до вимог частин шостої та сьомої статті 48 КАС України, після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Системний аналіз означених положень дає підстави для висновку, що можливість заміни неналежного відповідача чи залучення другого відповідача, може здійснюватися виключно  під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у цій справі позов заявлено до двох суб`єктів владних повноважень, зокрема до Першого заступника Голови Верховної Ради України Корнієнка Олександра Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 та об`єднано кілька вимог, щодо визнання протиправним і скасування розпорядження Першого заступника Голови Верховної Ради України від 29.11.2023 № 1282 «Про скасування розпорядження Голови Верховної Ради України від 26 листопада 2023 № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки»; визнання протиправним і скасування рішення начальника відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 від 01.12.2023 про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 ; стягнення з Першого заступника Голови Верховної Ради України Корнієнка Олександра Сергійовича та ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 по 500 085 гривень відшкодування шкоди.
Отже, під час розгляду справи слід встановити як протиправність оскаржуваних рішень, так і причинно-наслідковий зв`язок між ними та завданою шкодою, передбаченою ст. 1174 ЦК України, так і практичне застосування в спірних правовідносин норми частини другої ст. 78 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», яка визначає, що розпорядження Голови Верховної Ради України можуть бути змінені, скасовані рішенням Верховної Ради, прийнятим більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради. 
При цьому, відповідно до вимог ст. ст. 5, 245 КАС України, спосіб судового захисту такий як стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю можливий лише в сукупності з прийняттям судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цих статей (визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії). 
Крім того, ч. 5 ст. 21 КАСУ, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом за умови, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
За приписами статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Системний аналіз означених норм права дає підстави для висновку, що вирішення судом питання відшкодування шкоди можливе якщо вона заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір та залученням до справи, зокрема юридичної особи – органу державної влади, яка несе відповідальність за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи такого органу. Отже, процесуальним законом визначені умови, за яких адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди, в контексті заявлених позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що Верховна Рада України, як орган державної влади, до посадової особи якої заявлено позов, не залучено до розгляду справи судом першої інстанції, як співвідповідача. 
Наведене, відповідно до частини першої статті 2 КАСУ, унеможливлює вирішення спору в частині позовних вимог заявлених до Першого заступника Голови Верховної Ради України Корнієнка Олександра Сергійовича щодо визнання протиправним та скасування розпорядження, відшкодування матеріальної шкоди, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів, зокрема фізичних осіб, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції повноважень залучити співвідповідача Верховну Раду України, підстави для задоволення адміністративного позову, відсутні, що відповідно є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Першого заступника Голови Верховної Ради України Корнієнка Олександра Сергійовича з наведених вище судом апеляційної інстанції мотивів.
Щодо заявлених позовних вимог до прикордонного органу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Надаючи оцінку правомірності прийняття оспорюваного рішення прикордонного органу, що є предметом розгляду спору у цій справі, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що воно прийнято під час дії в Україні правового режиму воєнного стану.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, а надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня).
Пунктом 2 Указу № 64/2022 постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 цього ж Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.
Кабінет Міністрів України, 29.12.2021 на реалізацію повноважень передбачених пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затвердив Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, про що прийняв постанову № 1455 (далі - Порядок № 1455 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (пункт 1 Порядку №1455).
Згідно із пунктом 8 Порядку № 1455 перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення прийняте на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», Закону України «Про прикордонний контроль».
Вирішуючи питання про правомірність чи протиправність відмови органу прикордонного контролю у перетинанні позивачем державного кордону, ключове значення має з`ясування правового статусу, у якому позивач мав намір перетнути державний кордон на виїзд з України. Від цього, зокрема, залежить реалізація права особи на перетинання державного кордону та перелік документів, які особа має для цього надати.
Згідно частини восьмої статті 33 Закону України «Про статус народного депутата України» народному депутату на строк виконання депутатських повноважень видається дипломатичний паспорт. Народний депутат, який від`їздить у відрядження за межі України за погодженням з Головою Верховної Ради України, його Першим заступником або заступником, після повернення подає Голові Верховної Ради України протягом тижня звіт про відрядження з висновками про одержану інформацію, проведену роботу та її користь для України.
Особливості виїзду народних депутатів України у службові відрядження також визначено Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» пунктом 15 частини першої статті 78 якого визначено, що Голова Верховної Ради України на виконання повноважень, визначених Конституцією України видає розпорядження з питань відрядження народних депутатів, посадових осіб Верховної Ради і підписує відповідні документи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.12.2023 під час здійснення перевірки підстав перетинання державного кордону громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відповідності до Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, на паспортний контроль було надано паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_1 та паперову копію електронного документа розпорядження Голови Верховної Ради України від 26.11.2023 року № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки». Подання цього розпорядження підтверджує ту обставину, що позивач перетинав державний кордон у статусі народного депутата.
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент перетину кордону позивачем, в Адміністрації Державної прикордонної служби України було наявне розпорядження Першого заступника Голови Верховної Ради України від 29.11.2023 року № 1282 «Про скасування розпорядження Голови Верховної Ради України від 26 листопада 2023 року № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки». 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що на момент прийняття рішення начальником відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 від 01.12.2023 про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 , розпорядження Першого заступника Голови Верховної Ради України від 29.11.2023 № 1282 «Про скасування розпорядження Голови Верховної Ради України від 26 листопада 2023 № 1276 «Про відрядження народного депутата України ОСОБА_1 до Сполучених Штатів Америки», на підставі якого було прийнято оскаржуване рішення прикордонним органом, було чинним та ніким не скасоване.
Враховуючи зазначене, оскільки відсутні підстави для виїзду закордон громадянина України ОСОБА_6 визначених Правилами перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, у зв`язку чим органом прикордонного контролю правомірно прийняте та винесене оскаржуване позивачем рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Покликання представника позивача на правові висновки Верховного Суду України викладені в постанові від 12.11.2024 у справі № 380/11916/22 є безпідставними, оскільки постанова ухвалена у спорі за неподібних фактичних обставин, має відмінні підстави позову та правовідносин, тому такі висновки не є релевантними.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, проте наведені ним мотиви не в повній мірі відповідають нормам процесуального та матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до ч. 2     ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 2 частини першої     статті 315 КАС     суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша     статті 317 КАС). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта     статті 317 КАС).
З огляду на викладені вище висновки суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 310, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 
постановив:
апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі № 380/29354/23 змінити в частині викладення мотивів відмови у позові.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 27.12.24