ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/8071/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Прасов О.О.) в адміністративній справі №280/8071/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
20.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в якому просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати із 20.02.2024 підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 за №796-ХІІ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити із 20.02.2024 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 за №796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) щомісячно до зміни законодавчого регулювання цих правовідносин без обмеження в часовому проміжку.
В обґрунтування позовних вимог вказує на незгоду з відмовою пенсійного органу у проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України №796 з 01.02.2024, оскільки визнання неконституційним положень підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, якими виключено, зокрема, статтю 39 Закону №796-ХІІ, позивачка вважає, що з 17 липня 2018 року має законне право на щомісячне отримання підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, встановленого частиною другою статтею 39 Закону №796-ХІІ в редакції, діючій до моменту її виключення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позов  задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати із 20.02.2024 підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 за №796-ХІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити із 20.02.2024 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 за №796-ХІІ, у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено законом на 01 січня календарного року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідачем - ГУ ПФУ у Запорізькій області на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального права,   просить скасувати рішення суду та прийняти  нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  судом І інстанції не враховано доводи відповідача, що при цьому Конституційним Судом України не проаналізовано редакцію Закону № 987 станом на дату ухвалення рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018. Тобто, судом визнано неконституційним виключену ст. 39 Закону № 796, а не чинну редакцію ст. 39 Закону № 796. Отже, наразі Закон № 987 є чинним, в установленому законом порядку його не визнано неконституційним, відповідно він підлягає застосуванню. Судом І інстанції не взято до уваги, що з 01.01.2016 чинною є норма, якою передбачено доплату громадянам, які працюють у зоні відчуження. Оскільки позивач не працює, відсутні підстави для виплати доплати згідно зі ст. 39 Закону № 796. Сам факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не надає права на отримання виплати. Отже, судом І інстанції висновки щодо протиправної бездіяльності відповідача не відповідають обставинам справи. Позивачу було проведено перерахунки пенсії згідно із чинним законодавством, що підтверджується наданими розрахунками.
Позивачка не скористалася правом подання відзиву.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст.  311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно довідки від 07.08.2024 за №934, виданій виконавчим комітетом Маневипької селищної ради,  гр. ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26.04.1986 р. по 01.04.2014 р. дійсно постійно була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 , та з 03.08.2022 р. по теперішній час проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації. с. Майдан Маневицького району (відповідно Постанови Верховної Ради України віл 17.08.2020 року №807-ІХ “Про утворення та ліквідацію районів” в даний час Камінь-Капіирського району) Волинської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України віл 23 липня 1991 року №106 “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР “Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” та “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до зони гарантованого (добровільного) відселепня. Підства: погосподарські книги с. Майдан. Довідка видана для пред`явлення за місцем вимоги. 
У листі ГУ ПФУ в Запорізькій області від 17.07.2024 за №12644-11276/П-02/8-0800/24 на адресу ОСОБА_1 зазначено: “… Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуло Ваше звернення та, в межах компетенції, повідомляє. За матеріалами електронної пенсійної справи Ви отримуєте пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон 1058) та є не працюючим пенсіонером. Щодо перерахунку пенсії відповідно до статті 39 Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (зі змінами, далі - Закон № 796) повідомляємо наступне. У своїй діяльності органи Пенсійного фонду України керуються виключно Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституцією та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, Положенням про Пенсійний фонд України, а також постановами правління та наказами Фонду. Статтю 39 Закону № 796 (якою передбачалася виплата підвищення до пенсій непрацюючим особам, що проживають у зонах радіактивного забруднення) включено з 01.01.2015 на підставі Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII (чинний з 01.01.2015) “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України”. З 01.01.2016 відповідно до Закону України від 04.02.2016 № 987-VIII “Про внесення зміни до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - Закон № 987), до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” включено статтю 39 такого змісту: “Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України”. Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України, окремі положення Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України”, зокрема, підпункт 7 пункт 4 розділу І - щодо виключення статті 39. При цьому Конституційним Судом України не проаналізовано редакцію Закону № 987 станом на дату ухвалення рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018. Тобто, судом визнано неконституційним виключення ст. 39 Закону № 796, а не чинну редакцію ст. 39 Закону № 796. Водночас, Законом № 987 є чинним, в установленому законом порядку його не визнано неконституційним, відповідно він підлягає застосуванню. Отже, з 01.01.2016 чинною є норма, якою передбачено доплату громадянам, які працюють у зоні відчуження. Оскільки до категорії осіб, які працюють у зоні відчуження, Ви не належите, то підстав для виплати Вам доплати, передбаченої ст. 39 Закону № 796, немає. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (далі - Постанова 185) та згідно з пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 09.11.2023 № 3460-ІХ “Про Державний бюджет України на 2024 рік” з 1 березня 2024 року проведено перерахунок пенсій. Після проведеного перерахунку розмір пенсійної виплати, з урахуванням додаткової пенсії, особам, віднесених до 3 категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи у розмірі 113,88 грн. відповідно до Постанови “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення”, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112, з 01.03.2024 збільшився на 262,73 грн. Статтею 42 Закону 1058 визначено, зокрема, що у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до п. 2 ст. 28 Закону 1058 (крім пенсіонерів, які працюють). З 1 квітня 2024 року було підвищено мінімальну пенсію до 3200,00 грн. (40% від збільшеної мінімальної заробітної плати 8000,00 грн.), визначеної Законом України від 09.11.2023 № 3460-ІХ “Про Державний бюджет України на 2024 рік”. Після проведеного перерахунку, у зв`язку з перерозподілом складових пенсійної виплати (збільшення доплати 65 р. до 40% МЗП 3200,00 (8000,00 х 40%) та зменшення доплати 65- річним до 3370,00 грн.), розмір пенсійної виплати з 01.04.2024 не змінився. В подальшому розмір пенсії буде переглядатися відповідно до змін законодавства. У разі незгоди з викладеним Ви маєте право на оскарження до Пенсійного фонду України або в судовому порядку. …”.
Позивачка  не погоджуючись  з такою позицією пенсійного органу, звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи норми матеріального права та подані  докази,  дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за виключенням вимоги щодо визначення розміру та вимог на майбутнє.
Переглядаючи судове рішення колегія суддів доходить наступного висновку.
Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).
Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:
- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;
- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;
- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати (частина друга цієї статті).
1 січня 2015 року набрав чинності Закон № 76-VIII, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого виключено у Законі № 796-XII статті 31, 37, 39, 45.
У подальшому Законом України від 04 лютого 2016 року № 987-VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» (далі - Закон № 987-VIII; згідно з розділом II «Прикінцеві положення» Закону № 987-VIII він набрав чинності з 01 січня 2016 року) включено до Закону № 796-XII статтю 39 такого змісту:
«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження
Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України».
Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності), зокрема, підпункту 7 пункту 4 розділу I Закону № 76-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ як такі, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Конституційний Суд України у вказаному Рішенні вказав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Отже, Закон № 76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
У Рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону № 796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом №76-VIII, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону № 796-ХІІ вказане Рішення не містить.
Тобто вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року), яка із 17 липня 2018 року є чинною.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року по зразковій справі № 240/4937/18 зробила висновок щодо співвідношення норм статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, дія якої відновлена відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018) та статті 39 (у редакції Закону № 987-VIII) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 № 6-р/2018.
Так, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону № 796-ХІІ (яка була чинною до 01 січня 2015 року) і ця редакція за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону № 987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом № 987-VIII.
Відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону № 796-ХІІ до внесення змін Законом № 76-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01 січня 2016 року статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 987-VIII. І ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та статті 6 КАС) у частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ.
Враховуючи наведене, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, яка передбачає виплату уповноваженими органами доплати до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях безумовного (обов`язкового) відселення або у зоні гарантованого добровільного відселення, або у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
Стосовно розрахункової величини, яка підлягає застосуванню під час реалізації положень статті 39 Закону №796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року), колегія суддів зазначає наступне.
06 грудня 2016 року був прийнятий Закон України 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), що набрав чинності 01 січня 2017 року.
Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій (зі змінами, внесеними згідно із Законом від 19 грудня 2019 року № 410-IX).
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року (зі змінами, внесеними згідно із Законом від 15 травня 2018 року № 2415-VIII).
Згідно з пунктом 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Як свідчить зміст Закону № 1774-VIII, ним була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій, та внесені такі зміни до низки законів України, зокрема, але не виключно, в Земельний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», Закон України «Про Державний земельний кадастр», Закон України «Про судовий збір», Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Закон України «Про судоустрій і статус суддів».
За приписами наведених вище положень Закону № 1774-VIII законодавець, по-перше, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат як розрахункову величину мінімальну заробітну плату; по-друге, чітко передбачив, що для визначення таких виплат застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений на 1 січня відповідного календарного року.
Законом № 1774-VIII зміни такого змісту в статтю 39 Закону № 796-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) внесені не були, оскільки цю статтю в зазначеній редакції на дату прийняття Закону № 1774-VIII було виключено Законом № 76-VIII [що було визнано неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018].
Відтак з набранням чинності Законом № 1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина, зокрема, для обрахунку підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, право на яке у таких осіб виникло на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року). Закон № 1774-VIII прийнятий у часі пізніше від Закону № 796-ХІІ, а тому повинна застосовуватися визначена ним розрахункова величина - прожитковий мінімум для працездатних осіб.
Такий висновок не суперечить положенням статті 71 Закону № 796-ХІІ, згідно з якими дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, оскільки положення пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1774-VІІІ визначають нову розрахункову величину, яка підлягає застосуванню під час реалізації положень, зокрема статті 39 Закону № 796-ХІІ, тобто правовий наслідок призупинення дії правової норми при цьому не настає.
Колегія суддів також звертає увагу, що у постанові від 04 квітня 2024 року по справі № 240/19227/21 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що норма пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIIІ (в частині інших виплат, щодо яких не застосовується мінімальна заробітна плата як розрахункова величина) поширюється на підвищення (доплату) до пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, а відтак розмір підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) встановлюється із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня відповідного календарного року, а не мінімальної заробітної плати.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 24.12.2024 у справі № 140/5908/24.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Майдан Маневицького району Волинської області та її зареєстрованим місцем проживання з 25.12.2014 є: АДРЕСА_2 .
Згідно з Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) укладено 21.10.2014 шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу – ОСОБА_5 .
Згідно довідки від 07.08.2024 за №934, виконавчого комітету Маневипької селищної ради, гр. ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26.04.1986 р. по 01.04.2014 р. дійсно постійно була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 , та з 03.08.2022 р. по теперішній час проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації. с. Майдан Маневицького району (відповідно Постанови Верховної Ради України віл 17.08.2020 року №807-ІХ “Про утворення та ліквідацію районів” в даний час Камінь-Капіирського району) Волинської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України віл 23 липня 1991 року №106 “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР “Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” та “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до зони гарантованого (добровільного) відселепня. Підства: погосподарські книги с. Майдан. (а.с. 8-11)
Отже, є вірними висновки суду першої інстанції, що позивач обґрунтовано просить здійснити нарахування та виплату доплати, передбаченої статтею 39 Закону №796-ХІІ.
Висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, а тому, враховуючи норми ч. 5 ст. 242 КАС України, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення скасуванню.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року в адміністративній справі №280/8071/24 - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник