ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/7778/23                        Головуючий суддя І інстанції Янцовська Т. М.
Провадження № 22-ц/818/257/25                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                         Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання        Холод М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дію, бездіяльність державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа - кредитна спілка «Регіон»,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, в якій просив суд визнати неправомірним прийняття постанов державного виконавця про повернення виконавчого документа та надсилання їх копій від 20.10.2023 р., не зазначення у постановах строку їх оскарження, невідновлення виконавчих проваджень, скасувати постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа, зобов`язати державного виконавця відновити виконавчі провадження та провести виконавчі дії, визнати в період з 2018 року по 19 жовтня 2023 року неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчих провадженнях. 
Скарга обґрунтована тим, що на виконанні в Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходились виконавчі провадження по стягненню з боржника кредитної спілки «Регіон» на його користь грошових коштів. При виконанні рішень суду стягувач звертався до державних виконавців з зверненнями про проведення ефективних виконавчих дії для виконання рішень по стягненню на його користь з боржника грошових коштів з зазначенням складу та місця знаходження майна (майнових прав) боржника для їх виявлення та звернення на них стягнення. Але ефективних виконавчих дій державним виконавцем не проведено. Постанови про повернення виконавчих документів повернуті з порушенням вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з порушенням строків, без зазначення строку і порядку їх оскарження. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2019 р. по справі № 646/7101/16-ц визнано неправомірною бездіяльність начальника Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Селіванова Олега Анатолійовича в здійсненні контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання державним виконавцем Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Єрмак Ганни Валеріївни виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 39968368 про примусове стягнення з Кредитної спілки «Регіон» грошових коштів на користь фізичних осіб-членів спілки. Але всупереч вимог ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не відновив виконавчі провадження, а відкрив нові. В зв`язку з непроведенням виконавцем ефективних виконавчих дій постанови про повернення виконавчого документа від 20.10.2023 р. є незаконними, підлягають скасуванню, а виконавчі провадження підлягають відновленню.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршавої І.Я. щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу від 20.10.2023 р. у виконавчих провадженнях № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763.
Скасовано постанови державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршавої І.Я. від 20.10.2023 р. про повернення виконавчих документів стягувачу у виконавчих провадженнях № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763.
В іншій частині скарги у задоволенні відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги від 07.11.2023 року.
Апеляційна скарга містить клопотання про витребування у Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції копії виконавчих проваджень.
Вказав, що з висновку, зробленого у постанові Харківського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у справі вбачається, що розгляд питання повернення йому сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 08 листопада 2023 року буде вирішено при розгляді справи по суті. В порушення п.3 ч.1 ст.43, ч.5. ст 12 ЦПК України суд не розглянув його клопотання від 11.06.2024 р., 02.07.2024 р. щодо повернення йому сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 08 листопада 2023 року та не прийняв по ньому рішення. В порушення ст.263 ЦПК України суд не дослідив та не встановив коли, на яких підставах, якими державними виконавцями відділів державної виконавчої служби були відкриті виконавчі провадження №№ 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763, чи об`єднувались вони, на яких підставах та коли у ведене виконавче провадження. Також суд не дослідив та не встановив дати його заяв про відкриття виконавчих проваджень, дати видачі судами та номери виконавчих листів за рішеннями судів та відповідно до цих виконавчих листів розміри грошових коштів стягнутих судами з боржника на його користь. В порушення ст.263 ЦПК України суд не дослідив на виконанні у яких державних виконавців та коли, у тому числі в період з 2018 року до 19 жовтня 2023 року, перебували зазначені виконавчі провадження. Суд не дослідив та не встановив відомості про боржника, а саме: відомості про реєстрацію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань(далі- ЄДР) та адресу місця знаходження боржника- кредитної спілки "Регіон" у Основ`янському (до перейменування — Червонозаводському) адміністративному районі міста Харкова, а саме:Код ЄДРПОУ 26059427; місце реєстрації - 61050, м. Харків, вул. Гімназійна (Червоношкільна) набережна, буд. 2. Тобто боржник не ідентифікован, не встановлено, що його місце знаходження зареєстровано у Основ`янському (до перейменування — Червонозаводському) адміністративному районі та міста Харкова, на яку поширюється компетенція державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС. Це також перешкоджало дослідженню наданим ним доказам.
Зауважив, що суд при розгляді скарги не дослідив конкретний зміст вимог скарги.
Зазначив, що суд не зробив висновок про те, що він зобов`язаний дослідити в повному обсязі матеріали виконавчих проваджень щодо проведених всіма державними виконавцями виконавчих дій на протязі проведення виконавчих проваджень з урахуванням наданих сторонами документів щодо майна(майнових прав) боржника та прийнятих в період проведення виконавчих проваджень у порядку судового контролю судових рішень для перевірки повноти та законності проведених виконавчих дій, відсутності бездіяльності у проведенні обов`язкових виконавчих дій визначених у ч.1 ст.10 ЦПК України, законності та обґрунтованості мотивів та висновків державного виконавця покладених в основу постанов державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС Аршави І.Я. від 20.10.2023 р. про повернення виконавчих документів стягувачу.
Вказав, що суд не дослідив докази отримання Основ`янсько-Слобідським ВДВС на протязі 2018-2021 років виконання виконавчих проваджень по стягненню на його користь грошових коштів з боржника від інших територіальних відділів державної виконавчої служби у місті Харкові.
Суд не дослідив його докази, що згідно законодавства основною фінансово-господарською діяльністю боржника є надання на платній та строковій основі кредитів позичальникам з оформленням кредитного договору. Відповідно, майновий фонд боржника в основному складається з майнових прав вимог по кредитним договорам, на підставі яких боржнику належать грошові кошти від позичальників кредитів у вигляді повернення тіла кредиту та відсотків за його користування, що визнається та обліковується у бухгалтерському обліку як дебіторська заборгованість боржника. Суд не розглянув двічі заявлене ним у судовому засіданні клопотання про дослідження у судовому засіданні витребуваних судом матеріалів виконавчих проваджень Основ`янсько-Слобідського ВДВС з оголошенням всіх наведених у клопотанні його письмових звернень (клопотань, заяв) до державних виконавців, що є порушенням ч.1 ст. 235 ЦПК України, відповідно до якої письмові докази за клопотанням учасника справи оголошуються в судовому засіданні або пред`являються йому для ознайомлення. Суд не дослідив зазначені ним докази (його клопотання, заяви державним виконавцям у період з 2013 по 2021роки) надання державним виконавцям відомостей, у т.ч документально підтверджених, наявності конкретного майна боржника у третіх осіб (у тому числі у камері зберігання речових зів ГУМВСУ в Харківській області — системних блоків, оргтехніки, ноутбука), та коштів, належних боржнику від позичальників його кредитів, у тому числі від позичальників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .. Суд не дослідив та не встановив факти надання ним державним виконавцям завірених керівником боржника копій кредитних договорів укладених КС “Регіон” з позичальниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , зі зробленими керівником боржника розрахунками непогашеної заборгованості по кредитам та іншими документами. Суд не дослідив докази того, що позичальники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (на підставі офіційних електронних декларацій) є пенсіонерами, які мають постійний офіційний дохід, на який можливо звернути стягнення в порядку визначеному ст.53 Закону України "Про виконавче провадження" для виконання рішення суду.
Суд не дослідив, що у постанові від 08.04.2020 був зроблений висновок про обов`язок державних виконавців проводити виконавчі дії зі звернення стягнення на грошові кошти та майно боржника, тобто кредитної спілки «Регіон», у тому числі з виявлення грошових коштів, які належать боржнику за договорами споживчого кредиту від позичальників (одержувачів) цих кредитів, витребування відомостей та документів обов`язкової фінансової звітності (як у самого боржника, так і у відповідних органах ДПІ, реєстраційної служби, тощо). 
Суд не врахував, що висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника та майна його може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату (наведену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 25970/14).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України вивчив матеріали справи та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам ухвала суду у повній мірі відповідає.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, – доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763.
Постановами державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05.03.2021 р. ВП № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 59160026, 53125163, 65994763 передано до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09.08.2021 р. ВП № 65995180 передано до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
З постанов державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.10.2023 р. вбачається, що виконавчі листи у ВП № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуті стягувачу у зв`язку з відсутністю ліквідного майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону № 1404-VIII на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника – фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.
При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом № 1404-VIII передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом № 1404-VIII заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» гарантовано право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Перевірка судом правомірності прийнятої держаним виконавцем постанови не є втручанням у його дискреційні повноваження, а забезпечує реалізацію стороною виконавчого провадження передбаченого статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» права на оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців і посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Дослідивши як докази у справі документи з виконавчих проваджень № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763 на предмет належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не здійснено заходів, необхідних для встановлення майна боржника - КС «Регіон», у виконавчих провадженнях взагалі відсутні будь-які відомості щодо здійснення державним виконавцем виконавчих дій.
Оскільки державним виконавцем не встановлено у боржника будь-якого майна, на яке може бути звернено стягнення у рахунок виконання зобов`язання за судовими рішеннями, виконавчі документи не підлягали поверненню стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на це, дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо повернення стягувачу виконавчих документів є неправомірними, порушують права ОСОБА_1 .
З урахуванням встановлених обставин, в судовому засіданні підтверджені ті обставини, на які заявник посилався як на підставу своєю скарги в частині визнання протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу від 20.10.2023 р. у виконавчих провадженнях № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763 та скасування зазначених постанов, а тому скаргу ОСОБА_1 в цій частині необхідно задовольнити.
Частиною 1 статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.  У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Арашавої І.Я. щодо надсилання копій постанов від 20.10.2023 р. про повернення виконавчих документів з порушенням строку, не зазначення у постановах строку їх оскарження, невідновлення виконавчих проваджень не тягнуть порушень прав стягувача, а тому відсутні підстави для визнання таких дій державного виконавця неправомірними.
Дійсно, відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Отже, скасування постанови про повернення виконавчого провадження є підставою продовження виконавчих дій за виконавчим листом, а тому суд не може додатково зобов`язати державного виконавця вчинити певні дії по відновленню виконавчого провадження, оскільки це питання вже врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».
Також не підлягає задоволенню скарга в частині зобов`язання державного виконавця провести конкретні виконавчі дії, з огляду на наступне.
За змістом роз`яснень, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» право вчиняти дії та приймати рішення щодо вчинення конкретних виконавчих дій належить саме державному виконавцю, а тому суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення таких дій.
Не підлягає задоволенню скарга ОСОБА_11 в частині визнання в період з 2018 року по 19 жовтня 2023 року неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчих провадженнях № № 45007771, 45007880, 44799784, 51878624, 59160132, 52399443, 52948946, 52949858, 53125208, 59159287, 59159368, 59159492, 59159622, 59159775, 51890368, 65994763, 65995180, 59160026, 53125163, 65994763 в зв`язку з тим, що ним не наведено відповідно до статті 447 ЦПК України яким рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено його права чи свободи.
Докази та обставини, на які заявник посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом обставин справи були дотримані норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги не знайшли достатнього підтвердження у матеріалах справи, апелянт не довів, що запитані ним для витребування матеріали виконавчих проваджень входять до предмету доказування, та що заявник був обмежений у доступі до відповідних документів, внаслідок чого не мав можливості їх самостійно надати до суду першої інстанції, що за змістом ст. 84 ЦПК України є необхідною підставою для звернення до суду з відповідним клопотанням про їх витребування. 
       Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України дав правильну правову оцінку наявним доказам у справі. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Розглянувши скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, визначених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року-залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
     
Повний текст судового рішення складений 19 березня 2025 року.       

Головуючий                                                                                 В.Б. Яцина.  

Судді колегії                                                                                      О.В. Маміна.

                                                                                                       Н.П. Пилипчук.