ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/192/23  Номер провадження 22-ц/814/343/25	Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:     Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В.
учасники справи: 
представник позивача - адвокат Павлюк І.О. 
представник відповідача – Ткаченко А.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представників ОСОБА_1 – адвокатів Нестеренко Наталії Миколаївни, Ткаченко Анни Володимирівни

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року, ухвалене суддею Зіненком Ю.В., повний текст рішення складено  - 07 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Павлюк Ігор Олександрович, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації права оренди та усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом її витребування із чужого незаконного володіння, - 

В С Т А Н О В И В:

15.02.2023  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Решетилівський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), про визнання недійсним договору оренди землі, вякому просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір оренди землі, укладений 21.03.2018 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо строкового платного користування земельною ділянкою з кадастровим номер 5324281900:00:001:0155, що знаходиться на території Лобачівської сільсьткої ради Решетилівського району Полтавської області, загальною площею земельної ділянки 4,47 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.
05.04.2023 до суду першої інстанції надійшла змінена та доповнена позовна заява представника  ОСОБА_2  – адвоката Павлюк І.О. до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Решетилівський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг),  ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації права оренди та усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом її витребування із чужого незаконного володіння, в якому просив судвитребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 належну на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках земельну ділянку з кадастровим номером 5324281900:00:001:0155, площею 4,47 га, яка розташована на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області; припинити право ОСОБА_1 на оренду вказаної земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію даного права оренди вказаної земельної ділянки, яка здійснена в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2018, номер запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 25555488, стягнути судові витрати (т.1 а.с. 83-94).

Змінені та доповнені позовні вимоги мотивовані тим, що 21.03.2018 між його батьком ОСОБА_4 як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем у с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки загальною площею 4,47 га з кадастровим номером 5324281900:00:001:0155, що знаходиться на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, відповідно до пункту 7 оспорюваного договору, останній було укладено строком на 10 років, тобто до 21.03.2028. Проте на усіх сторінках зазначеного вище договору міститься підпис іншої особи, а не батька позивача. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач та його сестра ОСОБА_3 набули право власності по частині земельної ділянки кожний. Перебування зазначеної земельної ділянки у користуванні ОСОБА_1 позбавляє позивача можливості реалізувати на його власний розсуд право власності на частину даної земельної ділянки. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16, з метою ефективного захисту порушених прав змінив предмет позову шляхом виключення позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі та включення вимог про витребування земельної ділянки з користування відповідача на користь власника та скасування державної реєстрації права оренди такої. Також позивачем було зазначено ОСОБА_3 як третю особу. Крім викладених у первісній позовній заяві обставин позивач зазначив, що всупереч вимогам статті 207 ЦК України, оспорюваний договір оренди не підписувався батьком позивача ОСОБА_4 як стороною договору, внаслідок чого оспорюваний договір не може вважтися таким, що вчинений у письмовій формі. Стан здоров`я батька позивача на дату укладення договору не перешкоджав будь - яким чином підписати його власноручно та не передбачав необхідності підписання оспорюваного договору за дорученням ОСОБА_4 у його присутності іншою особою.
05.04.2023 до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 – адвоката Павлюк І.О. про виключення з кола учасників процесу третьої особи Решетилівського районного територіального центру соціального обслуговування (т.1 а.с. 105).

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 06.04.2024 року   прийнято до розгляду заяву   ОСОБА_5 , який діє від імені та в інтересах   ОСОБА_2 , зі зміненим предметом позову та виключено з кола учасників судового процесу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Решетилівський районний територіальний центр соціального обслуговування (т.1 а.с. 108). 

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року позов ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Павлюк Ігор Олександрович, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації права оренди та усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом її витребування із чужого незаконного володіння - задоволено частково.
Скасовано державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право: 25555488, та припинено право ОСОБА_1 на оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,47 га, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155, яка розташована на території Лобачівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що виникло на підставі договору оренди землі № б/н від 21 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
В іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 536,80 грн та витрат витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з огляду на встановлені обставини, враховуючи, що ненадання оригіналу оспорюваного правочину унеможливлює проведення ініційованої позивачем судової почеркознавчої експертизи, суд визнав ту обставину, що оспорюваний договір оренди землі орендодавцем ОСОБА_4 не підписувався, тобто цей договір не може вважатися укладеним. Доказів належного виконання умов договору, зокрема в частині сплати орендної плати як ОСОБА_4 , так і позивачу ОСОБА_2 сторона відповідача не надала, вказавши на втрату розписок разом із договором оренди. При цьому, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач, фактично п ред`являючи негаторний позов, вказав вимогу про витребування майна, яка характерна при подачі віндикаційного позову, що є помилковим. Крім цього, позивач як співвласник земельної ділянки у заяві про зміну предмету позову просив витребувати не частину, а всю земельної ділянки, за відсутності встановленого порядку користування спільною з третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, земельною ділянкою, що суперечить вищевказаним нормам. Часткове ж задоволення такої вимоги в частині витребування, за наявності відповідних правових підстав, є неможливим з огляду також на відсутність попереднього надання у володіння та користування позивача відповідної частини земельної ділянки з визначенням меж відповідної частки в натурі. Земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача в повному обсязі на підставі зареєстрованого права оренди, а позивачем не було доведено визначення порядку користування спільною земельною ділянкою одноосібно чи відповідно до 1/2 частки у праві власності на земельну ділянку. При цьому, суд першої інстанції вказав, що третя особа ОСОБА_3 , яка є співвласником земельної ділянки, що перебуває в оренді відповідача, самостійних вимог щодо предмета спору не заявила, а її визнання позову не свідчить про те, що позивач мав право вирішувати долю  частки земельної ділянки, яка належить їй, оскільки на такі дії третя особа позивача не уповноважувала. З огляду на вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в частині витребування з незаконного володіння відповідача належну на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках земельну ділянку. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що у даній справі ефективним способом захисту є скасування державної реєстрації та зобов`язання відповідача провернути спірну земельну ділянки, оскільки саме задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права, факт порушення якого є доведеним. Реєстрація неукладеного договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження своєю власністю.

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_1 – адвокати Нестеренко Н.М. та Ткаченко А.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оспорюваний договір оренди землі було укладено з дотриманням вище перелічених норм права та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2018. Починаючи з цього моменту,  ОСОБА_1  законно користується спірною земельною ділянкою та належним чином виконує свої обов`язки за договором, зокрема, і обов`язок щодо сплати орендної плати. Жодних претензій, доповнень чи зауважень чи то до змісту  даного договору, чи то до сплати орендної плати, чи то до виконання  усіх інших умов договору орендодавець  ОСОБА_6  не пред`являв. Вказують, що вперше відповідач зустрівся з позивачем на похороні батька останього, де   узгодили, що орендну плату за користування земельною ділянкою ОСОБА_1  має у подальшому сплачувати  позивачу та його сестрі, як спадкоємцям після смерті  ОСОБА_6 .    ОСОБА_1  не став заперечувати, тим паче, у відповідності до п. 10 оспорюваного договору орендна плата має вноситися до 30 числа останнього у звітному році місяця. Також вказують, що 25.11.2019 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом,  згідно яких  спадкоємцями спірної земельної ділянки є дочка померлого ОСОБА_4  -  ОСОБА_3  - на /1/2 частку та син померлого  ОСОБА_4   -  ОСОБА_2  - на 1/2 частку. У цей же день державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. було внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено орендодавців за оспорюваним договором оренди. Посилаються на вимогич. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 21.03.2018 - день укладення договору), згідно якої перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої той (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Аналогічне правило містить і п. 39 договору, у відповідності до якого право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Таким чином, оспорюваний договір не містить застереження про його припинення у за`язку зі смертю орендодавця - власника землі та продовжив свою дію і після вступу у спадщину ОСОБА_3  та ОСОБА_2 , а зазначені особи як спадкоємці набули прав і обов`язків орендодавця за договором оренди земельної ділянки в силу самого факту прийняття ними спадщини ще 25.11.2019. У подальшому  ОСОБА_1  як орендар земельної ділянки продовжував користуватися нею на підставі договору, укладеного зі спадкодавцем, та сплачував орендну плату вже позивачу та його сестрі. Дії сторін свідчать про їхні добровільні наміри та волевиявлення щодо передачі земельної  ділянки в оренду, щодо отримання орендної плати, відсутності будь-яких заперечень щодо користування успадкованою позивачем частиною земельної ділянки підтвердив та погодив користування  ОСОБА_1 .  Договір не можна вважати неукладеними навіть у тому випадку, якщо він навіть не був підписаний позивачем. При цьому посилаються на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.06.2018  у справі №338/180/17. Звертають увагу суду, що матеріли справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували викладені в позовній заяві обставини, а надані докази жодним чином не підтверджують той факт, що підпис на договорі оренди землі належить не  ОСОБА_4 , а іншій особі. Досить дивним та суб`єктивно упередженим є неприйняття судом першої інстанції посилання представників відповідача на ту обставину, що витребуваний за ухвалою суду договір оренди був втрачений у зв`язку з виїздом відповідача та його дружини за кордон через запровадження воєнного стану. Посилаються на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №29/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності абезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Судом першої інстанції з незрозумілих причин повністю покладено обов`язок доведення належного укладення договору оренди землі та надання оригіналу договору на сторону відповідача, натомість, поза увагою суду та сторони позивача залишилася можливість витребування від державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховода К.В. документів, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Звертають увагу, що судомпершої інстанції було скасовано державну реєстрацію іншого речового права - права оренди всієї земельної ділянки та припинено право відповідача на оренду земельної ділянки тоді, як третя особа ОСОБА_3 , яка є співвласником земельної ділянки, самостійних вимог щодо предмета спору не заявила, а її визнання позову не свідчить про те, шо позивач мав право вирішувати долю частки земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 , оскільки на такі дії третя особа позивача не уповноважувала.

Відзиві на апеляційну скаргу  не надходив.  

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серія ЯГ №653500, ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 4,47 га, яка розташована на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (т.1 а.с. 37).

21.03.2018 між ОСОБА_4 як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, загальною площею 4,47 га, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155 (т.1 а.с. 31-34). Відповідно до пункту 7 даного договору, договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 21.03.2018 між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі б/н терміном на 10 років щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155, номер запису про інше речове право - 25555488. Даний запис було здійснено на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховода К.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40450942 від 03.04.2018 (т.2 а.с. 129-130).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 (т.1 а.с. 56).

Спадщину на частку земельної ділянки, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155, площею 4,74 га, яка розташована на території яка знаходиться на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, після померлого ОСОБА_4 прийняв позивач ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25.11.2019 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 2404, копія якого надана позивачем. Спадкоємцем іншої частки вказаної земельної ділянки є ОСОБА_3 (т.2 а.с. 30).

Вказані обставини також підтверджується копіями документів, що містяться у спадковій справі та сторонами по справі не оспорюються (т.1 а.с. 211-219).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності установлено, що власником частки земельної ділянки, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155, площею 4,74 га, є ОСОБА_4 (т.1 а.с. 51-52).

На підтвердження своїх позовних вимог, зокрема того, що особистий підпис ОСОБА_4 , батька позивача, був стабільно однаковим, виконаним твердою рукою, без будь - якого тремтіння та не відповідає підпису на договорі оренди, позивачем було надано копії договорів, укладених між ОСОБА_4 та Решетилівським районним центром соціального обслуговування: копію договору про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) громадянина з IV групою рухомої активності відділенням соціальної допомоги вдома, який набирає чинності з 02.07.2012 і є чинним до 02.07.2013, та який продовжувався неодноразово (востаннє до 01.07.2016), копію договору про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) громадянина з IІІ групою рухомої активності відділенням соціальної допомоги вдома, який набирає чинності з 01.03.2016 і є чинним до 01.03.2017, та копію договору №1050 про надання соціальних послуг, який набирає чинності з 01.11.2016 і є чинним до 01.11.2017 (т.1 а.с.39-50).

Крім цього позивачем було долучено копії зразків підпису ОСОБА_4 (т.1 а.с. 53-55).

На підтвердження своїх доводів стороною відповідача докази не подавалися.

Позивач ОСОБА_2 стверджував, що його батько ОСОБА_4 не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки, у свою чергу, сторона відповідача зазначала про зворотнє.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не взяв до уваги посилання сторін на візуально різні зразки підпису ОСОБА_4 у матеріалах, доданих до позовної заяви, оскільки ідентифікація виконавця підпису орендодавця на договорі оренди потребує застосування спеціальних знань, і належність підпису ОСОБА_4 на договорі можливо встановити шляхом призначення судом і проведення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до положень пункту 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 № 53/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.05.2023 за клопотанням представника позивача з метою проведення експертизи було, зокрема, витребувано у відповідача ОСОБА_1 оригінал договору оренди землі, укладеного 21.03.2018 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0155.

23.06.2023 від представників відповідача ОСОБА_1 – адвокатів Нестеренко Н.М. та Ткаченко А.І. до суду надійшло повідомлення про неможливість подати витребувані докази, в якому вказано, що ОСОБА_1 станом на сьогоднішній день не може подати до Решетилівського районного суду Полтавської області оригінал договору оренди землі, укладеного 21.03.2018 між ним та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0155 у зв`язку з його втратою (т.1 а.с. 237-238).

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 05.09.2023 за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Павлюка І.О. було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу щодо належності підпису, який міститься на договорі оренди, ОСОБА_4 .

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.11.2023 для розгляду клопотання провідного судового експерта Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Андрія Гритченка про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (оригіналу договору оренди від 21.03.2018), було поновлено провадження у справі.

У зв`язку з відсутністю у відповідача оригіналу договору оренди від 21.03.2018, про що він зазначив у письмовому повідомлення, яке надійшло до суду 23.06.2023, клопотання судового експерта про надання оригіналу договору оренди було залишено без задоволення (т. 2 а.с. 69-70).

19.03.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта №3544 та повернуто судову справу (т. 2 а. с. 78-83).

Таким чином, експертиза у даній справі проведена не була у зв`язку із відсутністю у сторін оригіналу договору оренди землі від 21.03.2018.
На думку суду першої інстанції, посилання сторони відповідача у повідомленні про неможливість подати витребувані докази у зв`язку з втратою свідчать про умисне ухиленням від подання доказів, витребуваних судом і необхідних для призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи представників відповідача на ту обставину, що витребуваний за ухвалою суду оригінал договору оренди був втрачений у зв`язку з виїздом відповідача та його дружини за кордон через запровадження воєнного стану, оскільки вказані обставини не підтверджені жодними доказами.

Враховуючи те, що позивач стверджує, що його батько не підписував договір оренди землі від 21.03.2018, у зв`язку з чим оригінал договору оренди у нього відсутній, відтак саме на відповідача покладається обов`язок спростувати дане твердження та надати докази на підтвердження своїх доводів в частині належного укладення договору оренди землі. У свою чергу відповідач таких доказів не подав.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи сторони відповідача про те, що оспорюваний договір оренди не містить застереження про його припинення у зв`язку з смертю орендодавця, а спадкоємці набули прав і обов`язків орендодавця за договором оренди земельної ділянки в силу самого факту прийняття ними спадщини ще 25.11.2019, оскільки судом було встановлено те, що орендодавець оспорюваний договір оренди не підписував.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи сторони відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, виходячи з того, що у цій справі наведено правову позицію, відповідно до якої не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору. 

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (статті 3, 4 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Приписами статей 626, 629, 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 

У постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у справі №567/1471/21, у якій зазначено: «з огляду на зазначені вище обставини, оскільки ні на адвокатський запит позивачки, ні на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, ні на пропозицію суду повідомити поважні причини неможливості подання доказів, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не надало оригіналів оспорюваних правочинів, не зазначило поважних причин неможливості їх надання, водночас не виявляло наміру надати такі докази в майбутньому (після того, як відпадуть обставини, які зумовлюють неможливість їх подання), суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано вважав його дії умисним ухиленням від подання доказів, витребуваних судом і необхідних для призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи, та застосував передбачені процесуальним законом наслідки такого ухилення».

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша - друга статті 640 ЦК України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. 

Щодо обраного позивачем способу захисту суд першої інстанції зазначив наступне.

Пред`являючи позовну заяву зі зміненим предметом позову, позивач послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц щодо належного способу захисту за обставин даної справи.

Між тим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна вимога про витребування з незаконного володіння   ОСОБА_1   належної на праві власності   ОСОБА_2 та ОСОБА_3   в рівних частках земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0155,  площею 4,47 га, яка розташована на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалося у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц. Зокрема, у пункті 39 цієї постанови зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважала за доцільне частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: «Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всіх правомочностей власника, включаючи право володіння».

Отже, для розмежування віндикаційного та негаторного позовів безумовно одним з таких критеріїв є наявність або відсутність володіння майном у власника, який відповідно пред`являє негаторний чи віндикаційний позов для захисту порушеного права. Якщо власник володіє річчю, але існують перешкоди в розпорядженні чи користуванні, то його вимога має кваліфікуватися як негаторний позов. Натомість вимога власника, позбавленого володіння (фізичного, юридичного), який пред`являє вимогу про відновлення володіння, має кваліфікуватися як віндикаційний позов.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2024 у справі №178/1138/22 зазначено наступне, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Таким чином, вимоги про повернення земельної ділянки власнику є негаторним позовом, у свою чергу вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння притаманні для віндикаційного позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. 
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини 1 статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Положеннями частини 1 статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Позивач як співвласник земельної ділянки у заяві про зміну предмету позову просив витребувати не частину, а всю земельної ділянки, за відсутності встановленого порядку користування спільною з третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, земельною ділянкою, що суперечить вищевказаним нормам. Часткове ж задоволення такої вимоги в частині витребування, за наявності відповідних правових підстав, є неможливим з огляду також на відсутність попереднього надання у володіння та користування позивача відповідної частини земельної ділянки з визначенням меж відповідної частки в натурі.

Земельна ділянка перебуває в користуванні відповідача в повному обсязі на підставі зареєстрованого права оренди, а позивачем не було доведено визначення порядку користування спільною земельною ділянкою одноосібно чи відповідно до 1/2 частки у праві власності на земельну ділянку. При цьому суд зазначає, що третя особа ОСОБА_6 , яка є співвласником земельної ділянки, що перебуває в оренді відповідача, самостійних вимог щодо предмета спору не заявила, а її визнання позову не свідчить про те, що позивач мав право вирішувати долю  частки земельної ділянки, яка належить  ОСОБА_6 , оскільки на такі дії третя особа позивача не уповноважувала.
З огляду на вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_5 належну на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в рівних частках земельну ділянку з кадастровим номером 5324281900:00:001:0155 площею 4,47 га.

Щодо вимоги позовної заяви про скасування державної реєстрації спірного договору оренди землі та припинення права оренди суд першої інстанції зазначив наступне.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Зважаючи на викладене, вимоги позовної заяви в частині скасування державної реєстрації спірного договору оренди землі та припинення права оренди підлягає до задоволення.

Щодо заявленого стороною відповідача про сплив позовної давності у даній справі суд першої інстанції зазначив наступне.

Зміст позовної заяви про зміну предмету позову дає суду підстави вважати, що позивачем було подано саме негарний позов. Невірно сформульована вимога у прохальній частині позовної даного висновку суду не спростовує, хоча і є підставою для відмови у позові у цій частині.

З огляду на це у даній категорії справ наслідки спливу позовної даності не застосовуються, оскільки особа, яка є власником нерухомого майна, не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. У цьому випадку усунення перешкод у користуванні належним майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки є негаторним позовом, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 19.08.2020 у справі №358/815/17 та інших.

З цих підстав суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання представників відповідача на Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що міститься у спадковій справі, який сформований на запит позивача ОСОБА_2 , про те, що у вказаному витязі міститься інформація про орендаря ОСОБА_1 та укладений 30.03.2018 договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155, площею 4,47 га. Тобто, позивачу було ще у 2019 році відомо про факт укладення договору оренди, а отже позов поданий з пропуском строку позовної давності.

Як зазначив суд першої інстанції, вказана обставина не впливає на позовну давність за обставин даної справи, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 належну на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0155, площею 4,47 га, яка розташована на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області; - припинення права ОСОБА_1 на оренду вказаної земельної ділянки та скасування державної реєстрації даного права оренди вказаної земельної ділянки, яка здійснена в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2018, номер запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 25555488.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія ЯГ №653500, виданого 17.05.2007, ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 4,47 га, яка розташована на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (т.1 а.с. 37).

21.03.2018 між ОСОБА_4 як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, загальною площею 4,47 га, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155 (т.1 а.с. 31-34). Відповідно до пункту 7 даного договору, договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 21.03.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі б/н терміном на 10 років щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155, номер запису про інше речове право - 25555488. Даний запис було здійснено на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховода К.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40450942 від 03.04.2018 (т.2 а.с. 129-130).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 (т.1 а.с. 56).
Спадщину у вигляді по частці земельної ділянки, кадастровий номер 5324281900:00:001:0155, площею 4,74 га, яка розташована на території яка знаходиться на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, після померлого ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25.11.2019 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 2404 (т.1 а.с. 30).

Підставою позову (зі змінами) позивач зазначив те, що всупереч вимогам статті 207 ЦК України оспорюваний договір оренди від 21.03.2018 не підписувався батьком позивача ОСОБА_4 як стороною договору, внаслідок чого оспорюваний договір не може вважтися таким, що вчинений у письмовій формі, є неукладеним.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивач у додатках надав ксерокопію договору оренди землі від 21.03.2018 та просив суд призначити у справі почеркознавчу експертизу для ідентифікації виконавця рукописного підпису, що виконаний у договорі оренди від імені орендодавця ОСОБА_4 . Наполягаючи на тому, що батько ОСОБА_4 цей договір не підписував, тому свого примірника договору оренди землі від 21.03.2018 батько не мав, отже позивач не може надати його оригінал.

Суд першої інстанції, як вбачається з матеріалів справи, вжив усіх процесуальних заходів для витребування оригіналу договору оренди землі від 21.03.2018 з метою призначення та проведення у справі почеркознавчої експертизи на предмет того, чи виконано підпис від імені орендодавця ОСОБА_4 .

Проте, стороною відповідача оригінал договору оренди землі від 21.03.2018 суду першої інстанції не був наданий, оскільки, як вказав відповідач, він був ним втрачений, вказана експертиза підпису у договорі не була проведена.

У цій частині суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ненадання оригіналу оспорюваного правочину унеможливлює проведення ініційованої позивачем судової почеркознавчої експертизи, тому суд визнав ту обставину, що оспорюваний договір оренди землі орендодавцем ОСОБА_4 не підписувався.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідач як сторона договору оренди землі від 21.03.2018 повинен мати свій примірник договору, який має однакову юридичну силу з іншими двома примірника договору, на підставі якого відповідач здійснює оренду спірної земельної ділянки, тобто є правовстановлюючим документом вказаних правовідносин, а отже, для спростування підстав та предмету позову відповідач мав би надати суду свій примірник договору оренди землі, а посилання відповідача на його втрату є неспроможними з урахуванням фактичних обставин справи.

Також апеляційний суд у складі колегії суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 належну на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0155, площею 4,47 га, яка розташована на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, не підлягає задоволенню у зв`язку з неправильно обраним способом захисту порушеного права, а також з урахуванням того, що другий співвласник земельної ділянки ОСОБА_3 самостійний позов не пред`явила, порядок користування спірною земельною ділянкою між її співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визначався, тому вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Виходячи з того, що договір оренди землі від 21.03.2018 є неукладеним, тому вимога про скасування державної реєстрації даного права оренди вказаної земельної ділянки, яка здійснена в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2018, номер запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 25555488, підлягає задоволенню.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Ткаченко А.В. не заперечувала той факт, що суду першої інстанції не надавалися відповідачем докази щодо сплати орендної плати орендодавцю ОСОБА_6 . Як вказала представник відповідача – адвокат Ткаченко А.В., орендна плата сплачувалася готівкою, докази не залишилися. Проте, просила суд апеляційної інстанції залучити до матеріалів справи розписку позивача, датовану 11.09.2024, про те, що у нього відсутні претензії до ОСОБА_1 . Апеляційний суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання з підстав того, що розписка від 11.09.2024 є новим доказом у справі; з`явилася після ухвалення судового рішення; судом першої інстанції не досліджувалася, бо на час його ухвалення не існувала; обставини, які в ній зазначені, не були предметом дослідження судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, щооспорюваний договір оренди землі було укладено з дотриманням  діючих норм права та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2018, що починаючи з цього моменту,  ОСОБА_1  законно користується спірною земельною ділянкою та належним чином виконує свої обов`язки за договором, зокрема, і обов`язок щодо сплати орендної плати, що жодних претензій, доповнень чи зауважень чи то до змісту  даного договору, чи то до сплати орендної плати, чи то до виконання  усіх інших умов договору орендодавець  ОСОБА_6  не пред`являв, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки стороною відповідача не надано доказів щодо сплати орендної плати орендодавцю ОСОБА_4 , а також його спадкоємцям  ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 . Посилання сторони відповідача на втрату розписок про отримання орендодацями орендної плати не заслуговують на увагу, оскільки належним та допустим доказом виплати орендної плати за договором оренди землі є відомість з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, які стороною відповідача не були надані. Також не були надані інші докази в цій частині.

Доводи апеляційної скарги щодо узгодження орендної плати за користування земельною ділянкою між ОСОБА_1 та позивачем та його сестрою, як спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , то ці доводи спростовуються фактичними обставинами справи та не заслуговують на увагу. 

Доводи  апеляційної скарги про те, що 25.11.20119 державним нотаріусом були внесені відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено орендодавців за оспорюваним договором оренди зі згоди спадкоємців  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , що  згідно п. 39 договору оренди землі від 21.03.2018 право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем, тобто, оспорюваний договір не містить застереження про його припинення у зв`язку зі смертю орендодавця - власника землі та продовжив свою дію і після вступу у спадщину ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а зазначені особи як спадкоємці набули прав і обов`язків орендодавця за договором оренди земельної ділянки в силу самого факту прийняття ними спадщини ще 25.11.2019, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені матеріалами справи. Як вбачається зі змісту ксерокопії договору оренди землі від 21.02.2018 (т.1 а.с. 31-33), у ньому відсутні пункти 29 -39, тому апеляційний суд позбавлений можливості перевірити вказані обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як орендар земельної ділянки продовжував користуватися нею на підставі договору, укладеного зі спадкодавцем, та сплачував орендну плату вже позивачу та його сестрі, то ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо неприйняття судом першої інстанції посилання представників відповідача на ту обставину, що витребуваний за ухвалою суду договір оренди був втрачений у зв`язку з виїздом відповідача та його дружини за кордон через запровадження воєнного стану, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини дійсно не підтверджені жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду та сторони позивача залишилася можливість витребування від державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховода К.В. документів, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, сторони таке клопотання суду не заявляли, суд позбавлений права збирати докази з власної ініціативи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судомпершої інстанції було скасовано державну реєстрацію іншого речового права - права оренди всієї земельної ділянки та припинено право відповідача на оренду земельної ділянки тоді, як третя особа ОСОБА_3 , яка є співвласником земельної ділянки, самостійних вимог щодо предмета спору не заявила, а її визнання позову не свідчить про те, шо позивач мав право вирішувати долю частки земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 , оскільки на такі дії третя особа позивача не уповноважувала, то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки підставою для задоволення вказаної позовної вимоги є встановлений судом першої інстанції факт неукладення (непідписання орендарем ОСОБА_4 ) договору оренди землі від 21.03.2018.

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -  
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 – адвокатів Нестеренко Наталії Миколаївни, Ткаченко Анни Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року - залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2025 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов В. М. Триголов