ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2024 р. 	Справа № 440/10273/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 09.10.24  у справі                          №440/10273/24
за позовом         ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                           
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2023 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2023 рік, з урахуванням виплаченої суми, що становить 9465 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву                     ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.
ОСОБА_1 , не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 року у справі №440/10273/24 за позовом                  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, а справу №440/10273/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.122 КАС України, у зв`язку із чим дійшов протиправних висновків про те, що зазначені позивачем у заяві про поновлення строку підстави пропуску строку на звернення до суду не є поважними. Зазначає, що суд першої інстанції  не звернув увагу на ту обставини, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення та відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» проходить військову службу в Збройних Силах України, яка є державною службою особливого характеру згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказує, що оскільки з 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану, а також відповідно до п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259 ЦК України продовжуються на строк його дії. Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, а також в інших постановах суду касаційної інстанції. Також посилається на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його певних рішеннях.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.308 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
З урахуванням наведеної вище норми КАС України, апеляційна скарга у даній справі розглядається в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 у даній справі позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку упродовж десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Визначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.
12.09.2024 від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та уточнення позовних вимог, у якій зазначено, що строк звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву                                ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого кодексом строку, а наведені обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду. Відтак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та повернув позивачеві позовну заяву. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватись з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог КАС України.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами другою та третьою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, поняття "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Оскільки початок перебігу строку звернення до суду визначено альтернативно, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
У частинах першій та другій статті 123 КАС України закріплено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Як встановлено з матеріалів даної справи, спір у даній справі стосується права позивача на виплату йому суми недоплаченої частини разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2023 рік, з урахуванням виплаченої суми, як учаснику бойових дій, у розмірі встановленому ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Так, правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі по тексту - Закон №3551-XII).
          Відповідно до статті 12 Закону №3551-XII щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 № 754 "Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань" затверджено Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі по тексту - Порядок № 754).          
Відповідно до п.3 Порядку №754 грошова допомога виплачується до 24.08.2023. 
Разом з тим, згідно з п.4 Порядку № 754 отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 10-1, 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 1 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 1 листопада поточного року.
Відтак, виходячи із наведених вище норм, у разі нездійснення разової грошової виплати до Дня Незалежності України або здійснення такої виплати у меншому розмірі, отримувач такої допомоги має законні очікування про виплату відповідної допомоги (виплату допомоги у належному розмірі) до 1 жовтня 2023 року. 
Тобто, 01.10.2023 - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги у 2023 році (у разі неподання відповідної заяви), а у випадку звернення до Пенсійного фонду України із заявою до 01.11.2023, такий строк слід обраховувати з 01.11.2023. 
Таким чином, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів з 01.11.2023.
З урахуванням приписів статті 120 КАС України, перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом, встановлений законом, розпочався 02.11.2023. 
Водночас, з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції лише 24.08.2024 (згідно з поштовим трекінгом на поштовому конверті), тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду.
Згідно з установленою практикою Великої Палати Верховного Суду застосування                         ч.1 ст.121 КАС України уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19. 
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Відтак, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Колегія суддів зазначає, що у практиці Верховного Суду неодноразово, зокрема, у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі                  №823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі                   №487/3042/16-а, висловлена позиція, згідно якої пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом. 
При цьому, посилання позивача на звернення ним у 2024 році до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою щодо здійснення нарахування та виплати разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік, є такими, що                     не впливають на вирішення даної справи, оскільки це не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом, а лише свідчить про час, коли позивач виявив належну зацікавленість до своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації таких прав та внаслідок таких дій у позивача штучно збільшився строк звернення до суду. 
При цьому варто зазначити, що висновки суду щодо обчислення строку звернення до суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 06.02.2018 у справі                    №607/7919/17, від 24.02.2022 у справі №300/1673/21, від 30.09.2022 у справі №140/17038/21, від 07.06.2023 у справі № 240/11206/21 та від 04.10.2024 у справі №460/4828/24, щодо кінцевого строку, до якого могла бути здійснена виплата вказаної грошової допомоги, і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.
Також, щодо посилання позивача, як на поважність причин пропуску, встановленого в Україні воєнного стану, а також на те, що він є військовослужбовцем, то колегія суддів вважає, що це не може бути беззаперечною підставою для визнання строку пропущеним з поважних причин. Для того, щоб встановити наявність поважних причин пропуску недостатньо зазначити загальні формулювання та факти, позивач повинен обґрунтувати, яким чином проходження військової служби чи наявність в Україні воєнного стану завадило йому захистити свої порушені права в межах строків визначених статті 122 КАС України.
          Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду у зв`язку з проходженням військової служби та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
За відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і запровадженням в Україні воєнного стану та несенням позивачем військової служби, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
          Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на положення пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії, оскільки положення Цивільного кодексу України поширюються на відносини, що регулюються цивільним законодавством. 
У свою чергу, строк звернення до суду з даним адміністративним позовом встановлений частиною другою статті 122 КАС, до якої в період дії воєнного стану не було внесено змін.
Щодо посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені в його постановах у певних справах, зокрема, в постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, то колегія суддів зазначає, що такі посилання не спростовують висновків суду у даній справі. При цьому, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі. Також, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 року №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду та повернення останньому його позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення з позовом до суду без поважних причин.
Колегія суддів враховує посилання скаржника на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені його рішення у певних справах, проте зазначає, що дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції їм не суперечить.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у даній справі.  
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального  права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.  
Керуючись ст. ст. 312, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі                     №440/10273/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко