ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2018/24  Номер провадження 22-ц/814/3818/24	Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л.Г.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого – судді Карпушина Г.Л.; суддів Обідіної О.І., Пилипчук Л.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2024 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ТОВ "Бізнес Позика" звернулось до суду із вказаним позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 450859-КС-009 про надання кредиту, в розмірі 236 862,42 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 70 884,51 грн, суми прострочених платежів по процентах 165 977,91 грн.
В обгрунтування позову вказувало, що 19.09.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №450859-КС-009 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». За умов такого договору ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн., зі сплатою процентів у розмірі 1,15012611 % за кожен день користування кредитом та комісію, а позичальник зобов`язався повернути кредит на умовах, установлених договором та графіком платежів.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало на зазначену позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті банківську картку за № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. Проте позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на на 26.05.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 450859-КС-009 про надання кредиту, в розмірі 236 862,42 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 70 884,51 грн, суми прострочених платежів по процентах 165 977,91 грн.
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2024 року позов ТОВ "Бізнес Позика" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ " Бізнес Позика" заборгованість за договором №450859-КС-009 про надання кредиту від 19.09.2023 року, що становить 106 326,76 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 70884,51грн, суми прострочених платежів по процентах 35442,25 грн, а також судовий збір у розмірі 1275,92 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На вказане рішення ТОВ "Бізнес Позика" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що висновки районного суду такими, що базуються на хибному ототожнені природи нарахування процентів у відповідності до положень статей 1048, 1056-1 ЦК України та в порядку частину другої статті 625 цього Кодексу; як наслідок, суд дійшов помилкового висновку щодо можливості зменшити розмір процентів за користування кредитними коштами упродовж дії строку кредитування.
Зазначає, що обов`язок сплати процентів по кредиту, порядок нарахування процентів, а також їх фіксований розмір передбачені статтями 1048, 1056-1 ЦК України та погоджені сторонами зобов`язання при укладенні договору №450859-КС-009, який є чинним. 
Вказує, що проценти за користування кредитом у загальній сумі 165977,91 грн. включають у себе: нараховані за період із 19.09.2023 по 21.11.2023 за стандартною процентною ставкою 1,15012611% на день у загальному розмірі 17120,46 грн.; та із 22.11.2023 по 05.03.2024 за стандартною процентною ставкою - 2,00000000% за кожен день користування кредитом, що відповідає положенням п.3.2.3. договору про надання кредиту, та становить 148857,45 грн.
Зазначає, що при постановленні рішення в частині зменшення розміру нарахованих процентів, суд не навів жодної норми чинного законодавства, яка б це передбачувала, тим самим, протизаконно втрутившись у договірні правовідносини сторін.

Просить також врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16 від 05.04.2023, за змістом якої боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів «за користування кредитом», а установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині, відповідно дост. 367 ЦПК України не переглядається.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що згідно із анкетою клієнта позичальника ОСОБА_1 , останній висловиив бажання отримати кредит у розмірі: 60 000,00 грн.; дата отримання кредиту: 19.09.2023; фінансовий номер телефону позичальника: НОМЕР_2 ; номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів: НОМЕР_1 .
Також встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» 19.09.2023 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 450859-КС-009 про надання кредиту. 19.09.2023 року відповідач, прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 450859-КС-009 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7515, на номер телефону НОМЕР_2 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.
Згідно п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
За умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,15012611 процентів за кожен день користування Кредитом.
Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн. шляхом перерахування на його банківську картку № НОМЕР_1 . В подальшому 10.10.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 450859-КС-009 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
       Відповідно до умов Додаткової угоди до Договору про надання кредиту від 19.09.2023 р. (Споживчий кредит) від ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 15 000,00 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 2 250,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 450859-КС-009 ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 48 730,00 грн.
Станом на 26.05.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 450859-КС-009 про надання кредиту, в розмірі 236 862,42 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 70 884,51 грн, суми прострочених платежів по процентах 165 977,91 грн.
Задовольняючи частково позов, районний суд виходив з того, що позивачем доведено належними доказами неналежне виконання позичальником умов зобов`язання за кредитом, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту та відсотками, розмір яких суд визнав за можливе зменшити до 50% від суми заборгованості по кредиту, що забезпечить розумний баланс інтересів сторін, буде справедливим та адекватним у розрізі конкретних правовідносин.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
       За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.        Згідно із частиною першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Процентна ставка за кредитним договором, як його істотна умова, може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (частини перша-третя статті 1056-1 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
      Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
     Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
     Отже, надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає у тому, що позичальник одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч.2 ст.1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст.1048 ЦК України. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 від 05.04.2023.
      У справі, що переглядається установлено, що позичальник, будучи обізнаним із умовами кредитування, серед іншого, погодився із розміром зниженої та стандартною відсоткової ставки, нарахованих у межах строку кредитування, що відповідає положенням статей 1048, 1056-1 ЦК України, із 19.09.2023 по 21.11.2023 - за зниженою процентною ставкою 1,15012611%; а із 22.11.2023 по 05.03.2024 - за стандартною процентною ставкою 2,00000000%, за кожен день користування кредитом, застосованою, у зв`язку із порушенням графіку вчинення платежів.
Погодивши таку фіксовану відсоткову ставку та умови її застосування, позичальник взяв на себе відповідні зобов`язання, звільнення від виконання яких не може бути виправданим помилковою оцінкою ним певних обставин чи норм права, за відсутності належного правового підґрунтя.
       Суд першої інстанції викладене залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку щодо підставновсті зменшення розміру заборгованості за процентами у співвідношенні до розміру боргу за тілом кредиту, безпідставно ототожнивши природу процентів за фіксованою процентною ставкою із 3% річних, вимоги щодо стягнення яких позивачем не заявлялися. Проте саме розмір відсотків річних, із урахуванням конкретних обставин справи, може бути зменшений з підстав її явної невідповідності принципу справедливості та законодавству України.
      Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, оскільки законодавчо визначених підстав для зменшення погодженого сторонами зобов`язання розміру відсоткової ставки не передбачено чинним законодавством, тоді як заявлена до стягнення заборгованість за процентами підтверджена належними доказами та підлягає стягненню у розмірі 165977,91 грн.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір заборгованості за нарахованими відсотками із 35442,25 грн. до 165977,91 грн. та загального розміру стягнення із 106326,76 грн. до 236862,42 грн.
Рішення районного суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційним судом не переглядалось.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За правилами частини першої наведеної норми судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13ст. 141 ЦПК України).
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню тому необхідно здійснити перерозподіл судових витрат.В суді першої інстанції позивачем сплачено судовий збір до місцевого суду у сумі 2842,35 грн., а в суді апеляційної інстанції сплачено – 2344,94 грн. Враховуючи те, що позов задоволено необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 5187,29 грн.
Керуючись ст.ст.367, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити частково.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2024 року - змінити в частині розміру постановлених до стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» суми заборгованості за нарахованими відсотками, збільшивши розмір відсотків, які підлягають стягненню із 35442,25 грн. до 165977,91 грн. та загального розміру стягнення із 106326,76 грн. до 236862,42 грн., з мотивів наведених у мотивувальній частині даної постанови.
Змінити розподіл судових витрат, стягнувши із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (ЄДРПОУ 41084239) судовий збір у розмірі 5187,29 грн.
В іншій частині рішення районного суду не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2024 року.

Головуючий суддя : ________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ О.І. Обідіна _________________ Л.І. Пилипчук