ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2824/25 Справа № 172/948/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Кошара О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Клименка Ігоря Івановича на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У червні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, заінтересована особа ОСОБА_2 .
       В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилалася на те, що у 2012 році вона познайомилася з ОСОБА_3 , з яким у неї склалися гарні стосунки і вони вирішили проживати разом однією сім`єю, фактично як подружжя. 18 квітня 2015 року між ними був укладений шлюб. 05 червня 2023 року рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області у справі №172/582/23 шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано. У зв`язку зі збройною агресією росії проти України та введенням воєнного стану на території України, ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ та з лютого 2024 року здійснював безпосередню участь у бойових діях в Харківській області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , виконуючи бойове завдання відсічі і стримування збройної агресії росії, загинув в с.Липці Харківського району Харківської області. Заявниця вважає, що незважаючи на прийняте судове рішення про розірвання шлюбу, вона разом з ОСОБА_3 , продовжували як і раніше, з моменту їх сімейних відносин, жити однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні платежі, обробляли присадибну ділянку, піклувалися та підтримували один одного як морально, так і фізично. Увесь цей час вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . За час сумісного проживання у подружжя народилися діти - ОСОБА_4 , 2015 року народження, ОСОБА_5 , 2016 року народження, ОСОБА_6 , 2019 року народження та ОСОБА_7 , 2021 року народження. У зареєстрованих стосунках з 05 червня 2023 року заявниця та ОСОБА_3 не перебували. ОСОБА_3 офіційно не працював, але працював по найму на будівельних роботах, займався ремонтом авто техніки без працевлаштування та мав щомісячний дохід в сумі 28-30 тисяч гривень. Всі кошти він приносив в сім`ю, в їх сімейний бюджет і на ці кошти він утримував її та дітей. ОСОБА_1 зазначила, вона на період часу з лютого по травень 2024 року становив 9000 грн. Після мобілізації та отримання заробітної плати ОСОБА_3 направляв кошти для її проживання, тому сім`я повністю знаходилася на його утриманні. Встановлення факту перебування на утриманні та проживання однією сім`єю необхідне заявниці для проведення нотаріальних дій, отримання соціальних пільг і виплат після смерті ОСОБА_3 . На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 знаходилася на утриманні та проживала однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, заінтересована особа ОСОБА_2 . 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  - адвокат Клименко І.І. просить рішення суду від 04 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви  ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на недоведеність таких вимог заяви.
Однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
       Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
       Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
       Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
       Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
       Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23, від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21.
       Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
       У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов:
       - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
       - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;
       - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
       - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
       Такі висновки зробив Верховний Суд у постановах від 05 червня 2024 року у справі №557/1535/23, від 24 квітня 2024 року в справі №694/2318/23.
       Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
       Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України).
       Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
       Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
       Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
       У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
       Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).
       Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі
№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України
від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)".
       Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
       У справі встановлено, з 18 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5).
       Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , 2015 року народження, ОСОБА_9 , 2016 року народження, ОСОБА_10 , 2019 року народження, ОСОБА_11 , 2021 року народження (а.с.5).
       Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року у справі №172/582/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 18 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 25, які мають неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , 2015 року народження, ОСОБА_9 , 2016 року народження, ОСОБА_10 , 2019 року народження, ОСОБА_11 , 2021 року народження. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище ОСОБА_1 (а.с.5).
       Вказане рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року набрало законної сили. 
       Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 №8/1500 від 22 квітня 2024 року старший солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 (а.с.7).
       Згідно сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув в с. Липці Харківського району Харківської області під час участі в бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії під час виконання бойового завдання (а.с.8).
       Відповідно до свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці 30 років в с. Липці Харківського району Харківської області (а.с.6).
       У справі, що переглядається,  ОСОБА_1   звернулася до суду із цією  заявою про  встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, заінтересована особа ОСОБА_2 , в якій просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 знаходилася на утриманні та проживала однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зазначила, що встановлення факту перебування на утриманні та проживання однією сім`єю їй необхідне для проведення нотаріальних дій, отримання соціальних пільг і виплат після смерті ОСОБА_3 (а.с.1, 2).

       Слід зазначити, окреме провадження як вид цивільного судочинства характеризується певною специфікою процесуальної форми. Крім того, в окремому провадженні специфічне коло суб`єктів цивільного процесу - заявник і заінтересована особа (частина третя статті 42 ЦПК України). 
       Заявник - це особа, яка порушує справу окремого провадження. Заінтересовані особи за змістом статті 4 ЦПК України, є особи, які беруть участь у справі, і які мають юридичну зацікавленість. Це коло осіб визначається взаємовідношеннями із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки.
       Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
       Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника
і заінтересованих осіб (абзац перший частини четвертої статті 294 цього Кодексу).
       Із положень статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якою передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
       Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога
у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності
без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних
та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори
чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно
з цим Законом мають право на її отримання.
       За змістом статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду,
яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
       Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності
без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних
та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
       Відповідно до пункту 12 указаного Порядку одноразова грошова допомога
у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. У разі відмови однієї з осіб, зазначених
у пункті 9 цього Порядку, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у строк, встановлений пунктом 32 цього Порядку, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання такої допомоги, у рівних частках.
       Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за наявності особистого розпорядження виплачується особі (особам), на користь якої (яких) складено особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в особистому розпорядженні. У таких випадках розмір часток обраховується із суми, що залишилася після виплат особам, визначеним абзацом другим пункту 8 цього Порядку. У разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна з таких осіб у строк, встановлений пунктом 32 цього Порядку, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами,
які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги,
у рівних частках (пункт 13 цього Порядку).
       Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 686/11198/22. 
       Залежно від установлених обставин у цій справі та беручи до уваги мету встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, про який просить заявник ОСОБА_1 , необхідно залучити до участі у справі Міністерство оборони України або відповідну військову частину з метою захисту інтересів держави, оскільки визнання у судовому порядку факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні військовослужбовця  ОСОБА_3 є підставою для виплати членам його сім`ї грошового забезпечення.
       Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
       Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України на суд, як державний орган, покладено обов`язок, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснити у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
       Розглядаючи заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, суд першої інстанції не роз`яснив заявнику його прав, зокрема, щодо залучення до участі у справі у якості заінтересованих осіб Міністерство оборони України та відповідну військову частину, де проходив службу ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою захисту інтересів держави, оскільки визнання у судовому порядку факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні військовослужбовця  ОСОБА_3 є підставою для виплати членам його сім`ї грошового забезпечення.

       Вказані порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області  від 04 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 . 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Клименка Ігоря Івановича  - задовольнити частково.
       Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні - скасувати.
       У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошена у судовому засіданні
04 березня 2025 року.
Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  М.О.Макаров

О.В.Свистунова