П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/28475/24	

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                  В С Т А Н О В И Л А :

11 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.08.2024 року № 155650004965 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком періоди роботи з 10.01.1980 року по 18.12.1992 року   та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.08.2024 року, із врахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу. Позивач наголосив, що має необхідний страховий стаж, а не зарахування пенсійним органом стажу роботи позивача у колгоспі до страхового, через відмінність у написанні прізвища позивача російською та українською мовами, є протиправним.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.08.2024 року № 155650004965 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком періоди роботи з 10.01.1980 року по 18.12.1992 року   та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.08.2024 року, із врахуванням висновків суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що необхідний страховий стаж для призначення позивачу пенсії, визначений частиною 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 31 рік. Страховий стаж позивача становить 27 років 6 місяців, оскільки до його страхового стажу не зараховано періоди роботи у колгоспі за довідкою від 01.05.2024 № 189 з 10.01.1980 по 18.12.1992 у звязку з тим, що прізвище заявника в довідці “ ОСОБА_2 ” не відповідає паспортним даним “ ОСОБА_3 ”.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2024 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням   Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.08.2024 року № 155650004965 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж становить 31 рік. Страховий стаж позивача визначено 27 років 06 місяць 29 днів. За доданими документами, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Російській Федерації: з 10.01.1980 року по 18.12.1992 року, оскільки за довідкою від 01.05.2004 року № 189 прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним - « ОСОБА_3 ».
Вважаючи відмову у призначені пенсії за віком протиправною, та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує конституційне право на належне соціальне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.   
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що як у трудовій книжці позивача, так і в первинних документах, які підтверджують його роботу у період з 1980 року по 1992 рік (що не врахований відповідачем), було помилково вказано прізвище позивача « ОСОБА_2 ». Виправлення в трудову книжку внесено на підставі паспорту громадянина України, що виданий позивачу у 2001 році, тобто після того, як позивач  звільнився з роботи   у колгоспі ім.. Мічуріна, КСП «Отрада». Таким чином, зазначення у довідці прізвища позивача на підставі первинних документів не спростовує факту роботи саме ОСОБА_1 у спірний період у колгоспі ім. Мічуріна, КСП «Отрада» за наявності належним чином оформленої трудової книжки та документів, що підтверджують виправлення помилки у прізвищі у більш пізній період.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами ст.26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 року.
Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до ч. 2 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Спірним питанням у межах розгляду даної справи є відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію за віком у зв`язку із  недостатнім страховим стажем.
За обставинами справи, пенсійним органом визначено, що ОСОБА_1 має 27 років 6  місяців та 29 днів страхового стажу.
До загального страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності за довідкою від 01.05.2024 № 189 з 10.01.1980 по 18.12.1992 року, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».
В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 10.01.1980 року, позивач у період з 10.01.1980 року по 22.09.1982 року працював в автопарку, з 20.11.1984 року по 26.07.1985 року працював комбайнером, з 24.07.1986 року   по 19.03.1989 року працював слюсарем в колгоспі ім.Мічуріна, а з 20.03.1989 року переведений на посаду водія 3 класу в колгоспі ім. Мічуріна, який перейменований 19.12.1992 року на КСП «Отрада». Звільнений з КСП «Отрада» з 01.02.2000 року.
У трудовій книжці позивача міститься запис про виправлення прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » на підставі паспорту серії НОМЕР_2 від 17.12.2001 року.
Згідно з довідкою КУ «Об`єднаний трудовий архів Ширяївської селищної ради» від 01.05.2004 року № 189, яка видана ОСОБА_1 , вказано, що ОСОБА_4 (так в документах) дійсно працював   у період з 1980 року по 2000 рік (за виключенням 1997 року) в колгоспі ім.Мічуріна, КСП «Отрада», ТОВ «Агрофірма Осинівка», ТОВ «Діоніс». 
Судова колегія наголошує, п.2.13 Інструкції про порядок введення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 встановлено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З копії трудової книжки позивача вбачається, що зміна (виправлення «а» на «е») фамілії позивача виконана на підставі паспорта, з посиланням на його серію і дату видачі, записані вірні дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завірені підписом в.о. начальника.
Отже, відповідність прізвища позивача записам у трудовій книжці колгоспника та виданих на підтвердження зазначений у ній періодах трудової діяльності, підтверджена у відповідності до вимог чинного законодавства.
Суд першої інстанції також вірно врахував, що згідно з довідкою КУ «Об`єднаний трудовий архів Ширяївської селищної ради» від 01.05.2004 року № 189 підтверджено стаж роботи позивача з 1980 по 2000 рік, проте відповідачем не враховано лише період з роботи з 10.01.1980 року по 18.12.1992 року з посиланням на вказану довідку.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.08.2024 року № 155650004965 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 із зобов`язанням повторно розглянути подані позивачем документи.
Оскільки ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не надає правової оцінки рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада в цій частині.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 вересня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко