ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/8855/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Баранник Н.П.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області          
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 25.10.2024, (суддя суду першої інстанції Лазаренко М.С.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжі,  в адміністративній справі №280/8855/24  за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Запорізькій  області  про визнання  протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
          20.09.2024 ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
          - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 21.06.2024 р. № 0420870-2409-0826-UA23060070000082704 про визначення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік в розмірі 18046,45 (вісімнадцять тисяч сорок шість гривень 45 копійок) гривень;
- стягнути з Відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є фізичною                          особою-підприємцем з видами діяльності згідно КВЕД ДК 009:2010: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний) та 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна площею 1077,4 кв. м. “будівля ринку літ А” за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано в установленому порядку як ринок. Зазначає, що цей об`єкт використовується у власній господарській діяльності та відповідно пп. “е” пп. 266.2.2                   п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування. Проте, відповідачем щодо позивача було винесено податкове повідомлення-рішення від 21.06.2024 № 0420870-2409-0826-UA23060070000082704 про визначення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік в розмірі 18046,45 грн. Податок було нараховано вищезазначений об`єкт нерухомості. Позивачем зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено до Державної податкової служби України, проте, останнє залишено без змін, а скаргу без задоволення. З огляду на викладене, позивач вважає оскаржене податкове-повідомлення рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню судом.
          Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 25.10.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 21.06.2024                                                                               № 0420870-2409-0826-UA23060070000082704.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що застосування підпункту “е” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів нерухомості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для реалізації готової продукції у малих архітектурних формах та на ринках. Посилається на аналогічну позицію, зазначену в постанові Верховного Суду від 24.03.2020 по справі № 280/5332/18. Згідно з податковою декларацію позивача за 2023 рік, вбачається отримання доходу обсягом 958000 грн за кодом 68.20 – надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. На думку відповідача, цей факт підтверджує використання об`єкту оподаткування не за цільовим визначеним призначенням (провадження діяльності з реалізації продукції), а для надання в оренду та експлуатацію з метою отримання прибутку.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична  особа-підприємець та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області. Згідно реєстраційних даних основним видом діяльності є КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Інші види діяльності:
47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;
69.10 - діяльність у сфері права;
81.29 - інші види діяльності із прибирання.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено податкове                     повідомлення-рішення від 21.06.2024 № 0420870-2409-0826-UA23060070000082704, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості на суму 18046,45 грн., податковий період 2023 рік.
Спірне податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в адміністративному порядку, проте рішенням від 05.09.2024 № 27004/6/99-00-06-01-03-06 в задоволенні заперечень позивача було відмовлено.
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що об`єкт нежитлової нерухомості, який знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме будівля ринку загальною площею 1077,4 кв.м., використовується на території ринку та з метою його діяльності суб`єктом малого підприємництва, тому не є об`єктом оподаткування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду н наступне.
Так, пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.
Відповідно до пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій та військово-цивільних адміністрацій щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України зазначає об`єкти, які не є об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема в підпункті “е” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вказано, що не є об`єктом оподаткування: об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.
Аналіз вказаної норми свідчить, що для застосування підпункту “е” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України необхідно обов`язково дотриматися усіх наступних умов:
- об`єкт повинен відноситися до нежитлової нерухомості;
- об`єкт повинен використовуватися суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу;
- суб`єкт господарювання повинен провадити свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.
Згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію №573873 від 14.04.1998 позивач зареєстрована, як фізична особа-підприємець, згідно ч. 3 ст. 55 Господарського Кодексу України є суб`єктом малого підприємництва, з видами господарської діяльності серед іншого 68.20 – надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;   47.11 – Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (крім тютюнових виробів).
Відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, затверджених Державним комітетом статистики України від 23.12.2011 №396, клас економічної діяльності 68.20 “надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна” серед іншого включає “діяльність ринків”. 
Відповідно до п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 № 57/188/84/105, ринок – це суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.
За вказаного правового регулювання, умова податкової пільги “на ринках” може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу, що утворені на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці та зареєстровані в установленому порядку.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: договору дарування від 01.12.1997, свідоцтва №1720 про право власності на 1/2 частину будівлі ринку від 17.11.1997, витягу з реєстру прав на нерухоме майно та державного Акту на право постійного користування землею для функціонування продовольчого ринку по АДРЕСА_1 , що об`єктом нежитлової нерухомості, на який нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік є саме будівля ринку загальною площею 1077,4 кв.м.
Таким чином, об`єкт нежитлової нерухомості, який знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме будівля ринку загальною площею 1077,4 кв.м., використовується на території ринку та з метою його діяльності суб`єктом малого підприємництва, тому не є об`єктом оподаткування.
Відповідач зазначає, що згідно з податковою декларацією платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2023 рік  отримала дохід обсягом 958000 грн за кодом 68.20 – надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 
Посилаючись на позицію, зазначену в постанові Верховного Суду від 24.03.2020 по справі № 280/5332/18, відповідач зазначає, що позивачем використовується об`єкт оподаткування не за цільовим визначеним призначенням. На його думку, цей об`єкт нежитлової нерухомості повинен застосовуватися виключно для реалізації продукції, а не для  надання в оренду.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що об`єкт нежитлової нерухомості використовується позивачем не за цільовим призначенням, що є підставою для його оподаткування, є помилковим, та ґрунтується на невірному застосуванні позиції Верховного суду в постанові від 24.03.2020 по справі № 280/5332/18. Наведене позиція Верховного Суду  стосувалась будівель промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, відтак вказана позиція не може бути застосована судом. 
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду, в межах доводів скарги   відсутні.
Керуючись ст.   243,   308,   311,   315,   316,   321,   325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області -    залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 в адміністративній справі № 280/8855/24  - залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник