Дата документу 25.02.2025 Справа № 336/8766/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 336/8766/24                                                  Головуючий у І інстанції: Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/807/411/25                                  Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 лютого 2025 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Кухаря С.В.,
Онищенка Е.А.,
секретар: Бєлова А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній плати,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У серпні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній плати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.06.2011 і до теперішнього часу  ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах зі структурним підрозділом «Пологівське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
Наказом керівника регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», у зв`язку з окупацією міста Пологи та відсутності організаційних та технічних умов для працівників на Пологівському локомотивному депо з 28.02.2022 оголошено простій на період воєнного стану з оплатою праці двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).
Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Однак в порушення вимог законодавства про працю позивачеві не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата за квітень 2022 року. На запити та звернення стосовно причин ненарахування та невиплати заробітної плати підприємство не відповідало.
Згідно з довідкою ОК-7 від 08.08.2024, ОСОБА_1 було нараховано до виплати: 50 грн – сума фактичного заробітку за квітень 2024 року.
Розрахунок оплати простою вираховується з окладу встановленого працівнику на день початку простою. Оклад, станом на день початку простою становить 6700 грн.
Відповідно оплата за час простою становить 6700 х 2/3 = 4466,66 грн.
За таких обставин, позивач вважала, що з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку 4466,66 грн.
Посилаючись на означені обставини,  ОСОБА_1 просила суд стягнути з регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 4466,66 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 4466,66 грн.
Допущено негайне виконання судового рішення.
Стягнуто з регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 3028 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», з якої, як з відповідача у справі, судом першої інстанції стягнено грошові кошти, є структурним підрозділом АТ «Українська залізниця», але не є юридичною особою. З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила. Однак суд першої інстанції проігнорував заяви відповідача з цього приводу і не дослідив Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».
Крім того, скаржник зазначає про відсутність у суду підстав для задоволення позову, оскільки сума в 4466,66 грн, яку позивач просила стягнути на її користь не підтверджена належними доказами. Натомість табель обліку робочого часу суд до уваги не взяв, прийнявши позицію сторони позивача.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 заперечує проти доводів АТ «Українська залізниця», посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення – без змін.
У судовому засіданні представник скаржника – адвокат Уткін О.Є. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та відмові в задоволені позову.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 199-201). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав будь-яких доказів на спростування заборгованості з оплати праці позивача за час простою.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах зі структурним підрозділом «Пологівське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді нарядника локомотивних бригад.
Наказом регіональної філії «Придніпровська залізниця» «АТ «Укрзалізниця» від 25.02.2022 № 72/Н «Про запровадження режиму простою працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» встановлено для працівників підрозділів режим простою з 24.02.2022. В наказі зазначено, що нарахування оплати за час простою працівникам проводити за 340 кодом «Оплата простоїв не з вини працівника (при довготривалих та цілозмінних простоях») з розрахунку годинної тарифної ставки (посадового окладу, окладу) відповідно до п. 4.8.1 Положення про оплату праці працівників АТ «Укрзалізниця» від 21.12.2021 № Ц-56/143.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 змінено тип ПАТ «Укрзалізниця» з публічного на приватне та перейменовано на АТ «Укрзалізниця».
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України,  кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу – його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду
від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).
Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).
Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.
З матеріалів справи вбачається, що позивач заявила вимоги до філії, яка не є юридичною особою, а отже, не має цивільної процесуальної правоздатності, і не може бути самостійним відповідачем у справі. Натомість юридична особа АТ «Українська залізниця» до участі у справі не залучалась.
Апеляційний суд встановив, що 10 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд», АТ «Українська залізниця» звернулась до суду першої інстанції з заявою про закриття провадження у справі у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача. Додано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань акціонерного товариства «Українська залізниця».
Так, з цих витягів вбачається, що регіональна філія «Придніпровська залізниця» не має статусу юридичної особи.
Згідно з положенням ч. 1 ст. 46 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
За приписами 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.
Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем, як порушник його права.
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (ст. 50 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.ч. 1,2 ст. 51 ЦПК України).
Проте, отримавши зазначену заяву з додатками, суд першої інстанції, в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства, залишив її поза увагою і ухвалив рішення про стягнення грошових кошти з неналежного відповідача.
Таким чином, розглядаючи справу та вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що регіональна філія «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до положень статей 47, 48 ЦПК України не може виступати стороною у цивільному процесі.
За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.
Оскільки питання про склад осіб, які беруть участь у справі, належним чином судом першої інстанції вирішено не було, а суд апеляційної інстанції позбавлений такої процесуальної можливості, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Таким чином, з урахуванням того, що визначення відповідачів у справі є правом позивача, а встановлення належності учасників справи - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, та враховуючи, що апеляційний суд процесуально обмежений у повноваженнях щодо залучення нових осіб у справі, а вказані недоліки, допущені судом першої інстанції, не можуть бути усунуті при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у зв`язку з неналежним складом учасників справи, тому на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року слід скасувати на прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_1  не позбавлена права повторного звернення до суду з таким позовом, вказавши належного відповідача.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» – задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року – скасувати. Ухвалити в цій справі нову постанову, якою:
«У задоволені позову  ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній плати – відмовити.»
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 05 березня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: