ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2024 року                              м.Дніпро                            Справа №  904/72/24
        Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів:                        Дарміна М.О., Паруснікова Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2024р.
(суддя Крижний О.М., повний текст рішення складено 28.06.2024р.)
у справі 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м. Київ
до відповідача-1: Виконавчого комітету Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР", м. Кривий Ріг про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування                                                            
                                                            
                                                              ВСТАНОВИВ:
1.      Короткий зміст позовних  вимог
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просило стягнути з Виконавчого комітету Криворізької міської ради суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 101 537,21 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-00504 Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у вказаній вище сумі, та згідно зі ст.993 ЦК України, набуло права вимоги суми сплаченого страхового відшкодування до особи відповідальної за завданий збиток.
У зв`язку із залученням до участі у справі співвідповідача ухвалою суду від 22.02.2024, Позивачем подано позовну заяву (уточнену) з усунутими недоліками, відповідно до якої просить стягнути солідарно з Виконавчого комітету Криворізької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 101 537,21 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

2.       Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у     справі
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2024р. у справі №904/72/24 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" суму сплаченого страхового відшкодування, у розмірі 101537,21 грн. та судовий збір, у розмірі 1342,00 грн.. У задоволенні позову до Виконавчого комітету Криворізької міської ради відмовлено.

3.       Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 

4.       Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник послався на те, що за умовами договору № 28-0199-00504 від 27.09.2018 перелік транспортних засобів, які підлягали страхуванню повинні бути відображені у додатковій угоді. Разом з тим, згідно з  додатковою угодою щодо страхування ТЗ № 236 від 01.09.2021 р. та Додатку № 1 до неї,  до переліку  транспортних засобів не включено  автомобіль «RENAULT LOGAN» державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 за яким було здійснено виплату страхового відшкодування. 
За доводами Скаржника, Позивач не підтвердив, що ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» був управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 станом на момент падіння дерева, а саме 09.11.2021 року.
На думку Апелянта, Позивачем до суду при поданні позовної заяви не було надано документів, які підтверджують правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 101537 грн. 21 коп. та право вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звертатися до суду з відповідним позовом згідно ст.993 ЦК України. 
Позивач направив суду копію додаткової угоди № 236 щодо страхування відповідного переліку ТЗ та додаток № 1 до цієї угоди щодо страхування відповідного переліку ТЗ з порушенням строку на їх подання, передбаченого  ст.166 ГПК України, що  судом першої інстанції не було взято до уваги. При цьому ГПК України не передбачено такого поняття як виправлення доказів.  
Скаржник зазначає, що акт № ССКА-8065 від 28.12.2021 р. містить посилання на договір OTPL-2021-236-7, оскільки транспортний засіб «RENAULT LOGAN» державний номер НОМЕР_1 був зареєстрований під номером OTPL-2021- 236-7. Але, позивачем не було надано договір страхування № OTPL-2021-236-7 відповідно до якого здійснювалось страхове відшкодування, а тому Позивачем не підтверджено правові підставі для здійснення виплати.
На підтвердження настання страхового випадку, Позивач надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та талон-повідомлення єдиного обліку № 17843 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, однак у витягу зазначено потерпілим ОСОБА_1 , а у короткому викладі обставин зазначено лише марку автомобіля «RENAULT LOGAN» без зазначення жодної додаткової інформації задля ідентифікації автомобіля, при цьому письмову заяву до ЧЧ ВП № 2 Криворізького РУП було подано гр. ОСОБА_2 із зазначенням щодо пошкодження автомобіля заявника «RENAULT LOGAN» НОМЕР_1 ,  але відповідно до  свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником цього транспортного засобу є ТОВ «ОТП Лізинг», тому Талон-повідомлення єдиного обліку № 17843 та витяг не можливо вважати достатніми та належними доказами. 
На переконання Апелянта, наявність розбіжностей у документах, які є підставою для проведення страхової виплати, унеможливлює встановлення дійсних правових підстав для здійснення відшкодування. 
Також скаржник вказує на те, що в інформації про страховий випадок зазначено, що пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок стихійного лиха. Відповідно до п. 12.10 генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасних випадків з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0199-00504 від 27.09.2018 р. страховику по події «Стихійне лихо» додатково надається довідка про стихійне лихо в місці події, яка не була надана Позивачем. 
Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підставі чого ним було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 101537 грн. 21 коп. не на рахунок СТО, як було зазначено у заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 10 листопада 2021 року, а на рахунок ТОВ «ОТП Лізинг». 
Також, Позивачем надано копію рахунку № 5509 від 17.11.2021 р. Підставою наданого рахунку ТОВ «НАРА-АВТО» зазначено договір № 250/2015-ТО на ремонт та/або сервісне обслуговування автомобілів, але Позивач не надає даний договір до суду на підтвердження повноважень вказаного підприємства на складення та виставлення рахунку ТОВ "ОТП Лізинг". 
При цьому, Скаржник вважає, що суд I інстанції при винесенні рішення безпідставно не встановлював на підставі яких документів відбулася виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування, та не взяв до уваги, що у матеріалах справи відсутні належні докази як суми виплаченого страхового відшкодування, так і понесених витрат Позивачем.

5.       Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, Позивач зазначає, що Страховий акт № ССКА - 8065 від 28.12.2021 року містить посилання на договір OTPL - 2021-236-7, оскільки транспортний засіб «RENAULT LOGAN» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у відповідності до додаткової угоди № 236 щодо страхування відповідного переліку ТЗ та додатку № 1 до додаткової угоди № 236 щодо страхування відповідного переліку ТЗ до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0199- 00504 від 27.09.2018 року, зареєстрований під номером OTPL - 2021-236-7.
У відзиві йдеться про те, що  Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та ТОВ "Сітісервіс-КР" підписано акт прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд, який є додатком до договору з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд від 27.12.2013, до якого долучено опис переданого майна, в якому, крім інших, зазначено житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також 11 одиниць дерев та чагарників. Разом з тим, відповідно до довідки Департаменту розвитку інфраструктури виконавчого комітету Криворізької міської ради зелені насадження по АДРЕСА_1 на балансовому обліку департаменту не значаться (а.с.96).
За умовами договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району від 27.12.2013, управитель, а саме ТОВ "Сітісервіс КР" зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинковій території, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами, згідно акту прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд. Акт від 27.12.2013 підписаний посадовими особами та завірено печатками підприємств. Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" не надано до суду доказів, які б спростовували знаходження будинку по АДРЕСА_1, з прибудинковою територією, у його управлінні та на балансі.
Виконавчий           комітет Криворізької міської ради (Відповідач-1) у поясненнях зазначає, що Договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району від 27.12.2013 року є діючим та чинним на теперішній час. Відповідачем 2 не доведено належними та допустимими доказами факт розірвання або припинення Договору . 
Зокрема, беручи до уваги доводи апеляційної скарги, Відповідач-1 звертає увагу, що ТОВ "Сітісервіс-КР" здійснюється претензійно-позовна робота щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, відповідно до укладеного 27.12.2013 року між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та ТОВ "Сітісервіс-КР" Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району ( серед яких, згідно з додатком до Договору, апелянтом надаються послуги і будинку АДРЕСА_1).
У даному випадку, ТОВ "Сітісервіс-КР" на баланс було передано будинок АДРЕСА_1 та 11 дерев і чагарників прибудинкової території де сталася подія, тобто на автомобіль Позивача впало дерево, яке його пошкодило, отже  виконавчий комітет Криворізької міської ради є неналежним відповідачем у справі №904/72/24.
Відповідач-1 вказує, що саме до компетенції Відповідача-2 належало обслуговування та утримання зелених насаджень, по вказаній вище адресі, у тому числі і дерево, яке впало на спірний автомобіль, тому саме він повинен відшкодувати завдані збитки.
Комітет наголошує, що Дніпровський апеляційний суд у постанові від 14.12.2022 року по справі № 210/406/22 погодився із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи доведено обставину, що  зелені насадження по зазначеній вище вулиці (в тому числі і дерево, яке пошкодило автомобіль позивача) були передані ТОВ "Сітісервіс-КР", тому саме товариство є належним Відповідачем по справі.
За доводами Відповідача-1, рішенням Криворізької міської ради від 31.03.2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» виконкоми районних у місті рад у галузі житлово-комунального господарства, виконкоми районних у місті рад організовують роботу з видачі ордерів на знесення зелених насаджень, сприяють організації обстеження зелених насаджень, а саме: створюють комісії з питань обстеження зелених насаджень на території району. У даному випадку, власники будинку  з питання обрізки, омолодження чи знесення (видалення) дерев на прибудинковій території, а також отримання ТОВ "Сітісервіс-КР" дозвільних документів на їх знесення та інше до Відповідача-1 не звертались. Заяв від ТОВ "Сітісервіс-КР" щодо отримання дозвільних документів на видалення зелених насаджень за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2014 року до 10.02.2022 року на адресу виконкому районної у місті ради не надходило. Одночасно посилається на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 04 липня 2018 року у справі №211/2221/16-ц з аналогічного питання.

6.       Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Дармін М.О., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/72/24. 
Матеріали справи №904/72/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2024р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2024р. у справі №904/72/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків. 
Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1     ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Ч. 13     ст. 8 ГПК України     визначено,     що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно     до п. 1 ч. 5     ст. 12 ГПК України     для цілей цього     Кодексу     малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1     ст. 270 ГПК України     встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного     провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10     ст. 270 ГПК України     встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають     розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,     розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься     до малозначних справ в розумінні     ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.08.2024 р. відкрито апеляційне провадження у даній справі для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 30.12.2024р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.
Автоматичною системою  документообігу  для  розгляду  апеляційної скарги по справі визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Дарміна М.О.,Паруснікова Ю.Б.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.12.2024р., судовою колегією у визначеному складі,  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2024р.  прийнято до свого провадження, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7.       Встановлені судом обставини справи
27.09.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховиком) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (страхувальником) укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0199-00504,  предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язаних з: володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим ТЗ та ДО - страхування наземного транспортного засобу (надалі - КАСКО); відшкодування страхувальником шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованим ТЗ - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія; життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованих осіб - добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами. 
01.09.2021 сторонами укладено додаткову угоду №236 щодо страхування відповідного переліку ТЗ, відповідно до п. 1 якої страховик приймає на умовах договору та цієї додаткової угоди на страхування ТЗ, перелік яких викладений в Додатку №1 до даної додаткової угоди, який є невід`ємною частиною. Об`єкти страхування, що зазначену в Додатку №1 до цієї додаткової угоди, передані у фінансовий лізинг ПрАТ "Київстар" (лізингоодержувач) відповідно до договору фінансового лізингу №369762. 
Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що строк дії додаткової угоди (період страхування): з 18.09.2021 по 23:59:59 17.09.2022 для транспортних засобів, які зазначені в Додатку №1 до цієї додаткової угоди. 
Згідно з Додатком №1 застраховані майнові інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" пов`язані із володінням та розпорядженням транспортними засобами належними страхувальнику, у тому числі, автомобілем Renault Logan державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
09.11.2021 за адресою АДРЕСА_1 на автомобіль Renault Logan державний реєстраційний номер НОМЕР_1 впало дерево, внаслідок чого, автомобіль отримав механічні пошкодження. Про дану подію, було повідомлено Відділення поліції № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим співробітники поліції зафіксували даний факт.
На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-00504 Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 101 537,21 грн.
Позивач зазначає, що дерево яке впало на застрахований автомобіль, було розташоване на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста, визначення балансоутримувача дерев та контроль за станом зелених насаджень належить до відання виконавчого органу міської ради, тому вважає, що матеріально відповідальним за падіння дерев на автомобілі згідно закону є виконавчий орган місцевої ради. За таких обставин Позивач вважає, що особою відповідальною за шкоду завдану власнику автомобіля є Виконавчий комітет Криворізької міської ради, як орган відповідальний за організацію благоустрою на території міста, а також Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР", як балансоутримувач 11 одиниць дерев та чагарників за адресою вул. Косіора (Соборності), 21 (на території якої і відбулося падіння дерев). 
Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району від 27.12.2013 Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" функції з управління та надання послуг утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд з метою забезпечення експлуатації будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинковій території, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами. Термін дії договору з 01.04.2014. 
27.12.2013 Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" підписано акт прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд, який є додатком до договору з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд від 27.12.2013, до якого долучено опис переданого майна, в якому крім інших зазначено житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно акту прийняття-передачі об`єкта в управління з управління (з балансу) спеціальна контрольна комісія провела обстеження об`єкта за адресою: АДРЕСА_1, що передається з управління (з балансу) Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №8" в управління Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР", крім того окремо зазначено про передачу прибудинкової території, а саме 11 одиниць дерев та чагарників.
Відповідно до довідки Департаменту розвитку інфраструктури виконавчого комітету Криворізької міської ради зелені насадження по АДРЕСА_1 на балансовому обліку департаменту не значаться (а.с.96).
Позивач вважає, що згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України він набув права вимоги суми сплаченого страхового відшкодування у вказаній вище сумі до особи відповідальної за завданий збиток.
Неоплата суми страхового відшкодування, стала причиною виникнення спору.
За     наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і  висновків суду першої інстанції.
Відповідно до     ст. 269 ГПК України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Оскільки предметом апеляційного оскарження у даному випадку є рішення суду лише у частині задоволення позовних вимог до Відповідача-2, то відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що     відповідальність за шкоду, завдану падінням дерева слід покласти на ТОВ "Сітісервіс-КР" як на  особу, якій передано в управління обслуговування даних зелених насаджень.
Також,   пославшись на те, що відповідно до договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району від 27.12.2013 управитель (Відповідач-2) зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинковій території, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами, згідно акту прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд від 27.12.2013, то у задоволенні позову про солідарне стягнення страхового відшкодування з Виконавчого комітету Криворізької міської ради суд відмовив.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується та зазначає наступне.
Відповідно до     ст.11 Цивільного кодексу України      цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.          Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до     ст. 993 ЦК України     та     ст. 27 Закону України "Про страхування"     до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно з ч. 2 ст.     512     та ст.     514 ЦК України     кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування в загальній сумі 101 537,21 грн була здійснена Позивачем у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов договору страхування та додаткових угод до нього.
Доказів зворотного Скаржником не надано.
Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.
Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.
Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.          
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.                    
Таким чином, Позивач у даній справі витупає на правах потерпілого, а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
У п. 8 ч. 2     ст.16 ЦК України     визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч.ч.1, 3      ст. 22 ЦК України     особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Крім того, за загальними положеннями, передбаченими     ст.1166 ЦК України     майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для відшкодування шкоди за правилами     ст. 1166 ЦК України     необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).           У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності;
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.
г) вина завдавача шкоди,          але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
При цьому причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.
Частина 2     ст. 1166 ЦК України     встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).
Щодо першої складової - протиправності поведінки Відповідача-2, апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Згідно із     ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів"     благоустрій - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Пунктом 9     ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів"     до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
Відповідно до ч. 1     ст. 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів"     органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.
Згідно з ч. 1 ст.     13, ст.     21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів"     до об`єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території, при цьому елементами такого об`єкту благоустрою є зелені насадження на прибудинковій території.
З ч. 5 ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" вбачається, що у містах та інших населених пунктах ведеться облік зелених насаджень та складається їх реєстр за видовим складом та віком. Облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування.
Частиною 7 вказаної статті Закону передбачено, що правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.
Правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини визначають Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені     наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105.
Згідно з цими Правилами балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Правил №105 до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території. До елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях. Елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
За приписами  п.п. 5.2, 5.5 Правил №105 балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта. Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.
Пунктом 6.2 Правил встановлений обов`язок балансоутримувачів проводити інвентаризацію та паспортизацію об`єктів благоустрою, брати участь у роботі комісії з обстеження зелених насаджень з метою їх знесення, тощо.
Перелік дій щодо догляду за зеленими насадженнями передбачений розділом 9 Правил. Так, догляд за деревами і чагарниками здійснюється протягом року і включає: поливання, внесення добрив, вкриття, обприскування крон дерев, догляд за ґрунтом, боротьбу з бур`янами, обробку дупел і механічних пошкоджень, формування крон дерев і чагарників.
Під час догляду за деревами застосовують три види обрізання: формувальне, санітарне й омолоджувальне (п.9.1.11 Правил).
Відповідно до п.9.1.11.2 Правил санітарне обрізання крони виконують, щоб позбутися старих, хворих, сухих і пошкоджених гілок, а також гілок, спрямованих всередину крони або зближених одна з одною. Обрізанню підлягають також пагони, що відходять від центрального стовбура вгору під гострим кутом, щоб уникнути їхнього обламування.
Підпунктом 7 п. "а" ч.1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" унормовано, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
З системного аналізу змісту наведених вимог Закону вбачається, що забезпечуючи організацію благоустрою населених пунктів, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування мають вчиняти в межах своїх повноважень необхідні дії не лише задля забезпечення охорони зелених насаджень, але і задля забезпечення безпеки осіб під час користування об`єктами благоустрою населеного пункту.
Судом встановлено, що до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної Позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування як відповідальну особу за стан зелених насаджень, в даному випадку і у дворі біля будинку по АДРЕСА_1. 
Разом з тим, за умовами договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району від 27.12.2013, управитель, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР", зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинковій території, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами, згідно акту прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд від 27.12.2013.
Як зазначено судом вище, згідно акту прийняття-передачі об`єкта в управління з управління (балансу) Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №8" будинок АДРЕСА_1 передано в управління Товариству з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР", у тому числі з прибудинковою територією, яка містить дерева та чагарники у кількості 11 одиниць. Даний акт підписано посадовими особами та завірено печатками підприємств.
Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування товариство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.
Отже, відповідно до п.5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, відповідальними за збереженням зелених насаджень і належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів та управитель багатоквартирного будинку, яким у даному випадку є Відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР", якому на баланс було передано 11 дерев та чагарників прибудинкової території де сталася подія, тобто на автомобіль Позивача впало дерево, яке його пошкодило. 
При цьому ТОВ "Сітісервіс-КР" не надано до суду доказів, які б спростовували знаходження будинку по АДРЕСА_1, з прибудинковою територією, у його управлінні та на балансі.
Викладене, у тому числі, спростовує доводи Скаржника про непідтвердження, що ТОВ "Сітісервіс-КР" був управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 станом на момент падіння дерева. 
Одночасно, Відповідачем-2 не було надано суду жодних доказів того, що за адресою АДРЕСА_1 ним здійснювались дії щодо збереження зелених насаджень і належного догляду за ними.
Отже, протиправна бездіяльність Відповідача-2, яка виразилась у неналежному утриманні зелених насаджень за вказаною адресою, є доведеною .
Щодо другої складової - наявності шкоди та її розміру, апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Наявними у матеріалах справи доказами, зокрема витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, талоном - повідомленням єдиного обліку №17843 про прийняття і реєстрацію заяви  (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію , поясненнями від 09.11.2021,  фотографіями тощо, підтверджується, що застрахований Позивачем автомобіль RENAULT LOGAN державний номер НОМЕР_1 був пошкоджений саме внаслідок падіння на нього дерева і у цей момент був припаркований за адресою АДРЕСА_1.
Посилання Скаржника на те, що Витяг та талон не містять інформацію, за якою можна встановити  пошкодження саме спірного транспортного засобу не мають під собою підґрунтя, оскільки наведена у цих документах інформація свідчить про зворотне.
Відповідно до     ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля          (висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 28.01.2020 у справі №917/500/18, від 20.03.2018 у справі №911/482/17).
Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке Відповідач зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.
Відповідно до Рахунку №5509 ТОВ "Нара Авто", цим товариством          було виконано відновлювальний ремонт застрахованого Позивачем автомобіля, вартість ремонту склала 102841,21 грн, і зі змісту рахунку вбачається, що виконані роботи відповідають характеру пошкоджень автомобіля, які відображені в акті огляду пошкодженого транспортного засобу.
Отже, Позивачем належними доказами доведено як наявність завданої шкоди, так і її розмір.          
Щодо третьої складової - причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, то між протиправною бездіяльністю Відповідача-2 та завданою шкодою існує прямий причинний зв`язок, оскільки у разі належного виконання ним своїх обов`язків щодо обстеження зелених насаджень і виявлення аварійних дерев застрахованому Позивачем автомобілю не була б завдана шкода падінням дерева.
Одночасно суд зазначає, що аналіз наведених вище норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на Позивача обов`язок доказування вини Відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю Відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що Відповідач є заподіювачем шкоди.
При цьому саме на Відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.
Відповідно до     ст. 79 ГПК України     наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначений стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
У даній справі, Відповідачем-2 не надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи Позивача або доводили б відсутність вини Відповідача-2 у завданні шкоди застрахованому Позивачем транспортному засобу, а Позивачем, у свою чергу, надано достатньо доказів, які підтверджують його вимоги.
Доводи наведені Відповідачем-2 у більшості зводяться до непогодження його з наданою судом оцінкою відповідних доказів, між тим сама лише незгода з такою оцінкою не вказує на те, що вона була проведена судом з порушенням певного стандарту доказування. 
Відповідно до     ст. 86 ГПК України     суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми          чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення, а Відповідачем-2 не доведено відсутності його вини, тому позовні вимоги про стягнення з останнього у порядку суброгації 101537,21грн завданої шкоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи скарги про те, що Позивачем не доведено правові підставі для здійснення страхових виплат та їх розмір не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовуються вищевикладеним і наявними у матеріалах справи документами. 
При цьому, обставини здійснення Позивачем виплати саме на рахунок ТОВ "Лізинг",  на відшкодування витрат останнього на ремонт пошкодженого автомобіля, не суперечить приписам чинного законодавства України та не змінюють статус Відповідача-2 у даній справі як боржника, враховуючи приписи наведених вище норм та встановлення судом  наявності його вини. 
Стосовно посилань Апелянта на те, що витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та Талон-повідомлення єдиного обліку № 17843 про прийняття і реєстрацію заяви(повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію не є належними доказами, оскільки не містять достатньо даних для ідентифікації саме спірного транспортного засобу  слід зазначити, що  витяг містить інформацію щодо місця події, її дату та марку автомобіля ( у тому числі RENAULT LOGAN ), що у сукупності з іншими доказами та з урахуванням відсутності доказів наявності аналогічних подій  за вказаною адресою , що відбулися у відповідну дату за участю  зазначених у витягу автомобілів, спростовує такі доводи. При цьому, підписання Талону-повідомлення гр. ОСОБА_2 ніяким чином не впливає на факт пошкодження саме автомобіля RENAULT LOGAN   НОМЕР_1 . 
Решту доводів апелянта суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду     першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування     рішення     місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами і ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Відповідача-2.

9.       Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом     ст. 236 ГПК України     судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до     ст. 276 ГПК України,     суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін,     якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального     і     процесуального права.
З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені     ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області відсутні.

10.     Судові витрати.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог     ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями     269,     270,     273,     275-285,     287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2024р. у справі №904/72/24 - залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.
Головуючий суддя                                                                      І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                             М.О. Дармін
Суддя                                                                                             Ю.Б. Парусніков