УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2025 року
м. Київ
справа № 337/2249/23
провадження № 51-873ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 січня 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької обл.,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Також місцевий суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, запобіжного заходу, цивільного позову та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
 
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_4 умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, у денний час доби, таємно викрав належне ОСОБА_5 майно:
- 29 липня 2023 року - портативний охолоджувач повітря «Germatik BL-201DL» вартістю 2 151,81 грн, чим спричинив майнову шкоду на зазначену суму;
- 01 листопада 2023 року - монокуляр марки «Zeiss Victory PRF 8x26» вартістю 11 166,67 грн, чим спричинив майнову шкоду на зазначену суму;
- 06 листопада 2023 року - електричну торцювальну пилу «Feida MJ2325D» вартістю 2 516,03 грн, чим спричинив майнову шкоду на зазначену суму;
- 10 листопада 2023 року - інверторний зварювальний апарат марки «STROMO SW 250» вартістю 1 320 грн, чим спричинив майнову шкоду на зазначену суму;
- 18 грудня 2023 року - телевізор марки «LG» моделі «46LD550-ZC»,                                       с/н 009RAYBOY522 вартістю 4 900 грн, чим спричинив майнову шкоду на зазначену суму.
Крім того, ОСОБА_4 10 січня 2024 року приблизно о 21:05, перебуваючи                      на майданчику 1 поверху 6 під`їзду будинку АДРЕСА_2 , умисно, повторно, із корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шяхом вільного доступу таємно викрав з кишені кофти ОСОБА_6 мобільний телефон «Redmi 10С», імеі - 1: НОМЕР_1 , імеі - 2: НОМЕР_2 вартістю 3 177 грн, та силіконовий чохол вартістю 71 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3 248 грн.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 06 січня 2025 року вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року за епізодами від 29 липня,     06 та 10 листопада 2023 року скасував та закрив кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку зі втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна відповідальність. Крім того, суд змінив вирок у частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , вказавши про стягнення              з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 16 066,67 грн.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 січня 2025 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги, касатор зазначає, що апеляційний суд належним чином не розглянув його апеляційної скарги, а саме питання щодо недостовірності висновків товарознавчих експертиз на підставі того, що самі речі експерту для дослідження не надано, будь-яких об`єктивних даних про стан речей експерту також не повідомлено, а експерт використовував лише назву викрадених товарів.
 
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим                            у вчиненні цього правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Як убачається з оскарженої ухвали апеляційного суду, предметом розгляду суду була апеляційна скарга з доповненнями засудженого ОСОБА_4 , у якій він порушував питання, зокрема, щодо завищення експертом вартості викраденого майна.
Насамперед Суд зауважує, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК).
Встановлення вартості викраденого майна набуває особливого значення для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК, оскільки крадіжка є кримінальним правопорушенням із матеріальним складом.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.
Згідно з приписами п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням. 
Під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 судами попередніх інстанцій дотримано зазначених вимог закону.
Так, Запорізький апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги                          у вказаній вище частині, зазначив, що матеріали кримінального провадження містять висновки експертів щодо визначення вартості викраденого майна.
Згідно з висновками експерта: № СЕ-19/108-24/1013-ТВ від 25 січня 2024 року вартість портативного охолоджувача повітря «Germatik BL-201DL» становить 2 151,81 грн, вартість електричної торцювальної пили «Feida MJ2325D» -       2 516,03 грн; № СЕ-19/108-24/761-ТВ від 25 січня 2024 року вартість монокуляра марки «Zeiss Victory PRF 8x26» - 11 166,67 грн; № СЕ-19/108-24/279-ТВ від 10 січня 2023 року вартість інверторного зварювального апарата «STROMO SW 250» - 1 320 грн; № СЕ-19/108-24/759-ТВ від 25 січня 2024 року вартість телевізора «LG» моделі «46LD550-ZC» із серійним номером 009RAYBOY522 - 4 900 грн; № СЕ-19/108-24/788-ТВ від 26 січня 2024 року вартість мобільного телефону «Redmi 10С» (IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 ) - 3 177 грн, вартість чохла для нього може становити 71 грн.
Апеляційний суд згідно з оскаржуваним рішенням не встановив істотних процесуальних порушень, які могли б вплинути на достовірність чи прийнятність висновків експертів або загальну справедливість ухваленого рішення.
Водночас цей суд наголосив, що, стверджуючи про завищення ціни викрадених товарів, апелянт не навів жодних конкретних аргументів, не заявив клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи, не подав будь-яких доказів, які б спростовували зазначені висновки.
Урахувавши викладене суд апеляційної інстанції вказав, що доводи скаржника мають формальний характер, оскільки не підкріплені жодними даними, які би ставили під сумнів обґрунтованість чи правильність висновків експерта. 
Крім того, спростовуючи доводи скаржника щодо завищення експертом вартості викраденого майна та нездійснення експертом безпосередньо огляду викрадених речей апеляційний суд додатково зауважив, що засуджений у суді першої інстанції не заперечував факту викрадення інкримінованого майна за відповідними епізодами; судовий експерт, діючи на підставі положень законодавства про судову експертизу, мав право користуватися відповідними інформаційними джерелами, що підтверджують якісні та кількісні характеристики викраденого майна. Зокрема, експерт досліджував доступні документи, відомості про ринкові ціни, характеристики аналогічних товарів та інші матеріали справи, що дозволяли об`єктивно встановити вартість кожної речі; у висновку експерта детально описано алгоритм його роботи: він визначив початкову ціну майна, урахувавши ринкові умови, середню та максимальну ринкову вартість і, користуючись методикою товарознавчої експертизи, вивів обґрунтовану суму щодо вартості товарів.
З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для твердження, що експерт діяв не в межах своїх повноважень чи вчинив якісь процесуальні порушення, у зв`язку з чим колегія суддів визнала доводи апелянта про завищення експертом вартості викраденого майна безпідставними.
Верховний Суд погоджується з таким рішенням апеляційного суду та додатково зазначає таке.
Усупереч твердженням скаржника та обставина, що експерт не дослідив безпосередньо товари (майно) щодо яких він складав висновки про вартість, не свідчить про неправомірність покладення висновків експерта, як доказів в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 , як і не свідчить про порушення приписів КПК експертом, зокрема вимог п. 1 ч. 5 ст. 69 КПК, згідно з якою експерт зобов`язаний особисто провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, а в разі необхідності - роз`яснити його.
Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що здійснення експертного дослідження без безпосереднього вивчення експертом викрадених товарів не суперечить положенням п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 № 1950/5), якими передбачено, що коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. 
Суд звертає увагу скаржника, що згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Необхідно також зауважити, що ч. 1 ст. 356 КПК передбачено, окрім іншого, що за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що експерту можуть бути поставлені запитання щодо наявності в нього спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), дотичних до предмета його експертизи; використаних методик і теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких він дійшов висновку; застосовності та правильності застосування принципів та методів до фактів кримінального провадження; інші запитання, що стосуються достовірності висновку.
Отже, приписами КПК (ст. 356 КПК) надано право, зокрема, обвинуваченому клопотати про допит експерта в суді, під час якого з`ясувати питання достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок. Однак засуджений, стверджуючи про недостатність наданих експерту відомостей, через ненадання йому викрадених товарів, з огляду на зміст касаційної скарги та копію оскаржуваної ухвали вказаним правом не скористався і, відповідно, висновки місцевого суду не спростовано.
За таких обставин висновки апеляційного суду є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам                  ст.ст. 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, ухвалюючи рішення.
Вимоги до мотивування судових рішень засновані на приписах ст.ст. 370, 374, 419 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України», заява № 65518/01, рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), у цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.
Отже, наведені в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішення суду апеляційної інстанції. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги засудженого.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє                                  у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 січня 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                    ОСОБА_3