КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/648/2025                      
Справа № 754/14322/24
                                                                        
Головуючий в суді І інстанції Бабайлова Л.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
24 лютого 2025 року                                                                               
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Майорова Сергія Володимировича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Майорова Сергія Володимировича на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 21 вересня 2024 року о 23:50 керував транспортним засобом ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Київ по вул. Кіото 15 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
Не погоджуючись з даною постановою, захисник Майоров С.В. подав апеляційну скаргу 29 листопада 2024 року, в якій просив скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року та закрити справу за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .
Вказував на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вказував, що судом першої інстанції порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ст. 279 КУпАП, а саме судом на початку розгляду не оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснено особам, які беруть участь в розгляді справи, їх права та обов`язки, не оголошений протокол про адміністративне правопорушення, суд одразу перейшов до допиту ОСОБА_1 . За такого порядку та упередженого ставлення суду під час розгляду справи сторона захисту була позбавлена права та можливості під час відсутнього дослідження письмових доказів по справі та відеозапису, висловлювати свою позицію та зауваження. 
Зазначав, що заявником було заявлено письмове клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення, однак суд, не з`ясовуючи позицію особи, що притягається до адміністративної відповідальності, одразу оголосила рішення про накладення стягнення, без встановлення вини ОСОБА_1 .
Зауважував, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не підтверджений належними та допустимими доказами, відповідно, немає факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , і не було факту зупинки транспортного засобу. Те, що ОСОБА_1 невірно власноруч сформулював хронологію подій у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується відеозаписом, на який посилався суд. На відеозаписі, датованому 22 вересня 2024 року, спочатку ОСОБА_1 стоїть поруч з червоним автомобілем, який перебуває біля краю дороги, де також припарковані інші автомобілі, та надає для огляду свої документи в телефоні, при цьому автомобіль червоного кольору стоїть без ввімкнених освітлювальних приладів, без увімкненого двигуна, та з піднятим у зафіксованому положенні капотом, скільки стояв на ремонті автомобіль ОСОБА_1 , не зафіксовано, після цього поліцейський запропонував пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 . Моменту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксовано та відповідні докази до матеріалів справи не долучено. Суд першої інстанції, посилаючись на пояснення ОСОБА_1 , що його зупинили поліцейські, тому що в нього був зламаний автомобіль в комендантську годину, не дає наявним доказам об`єктивної оцінки, а припустив, що можливо ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем та його зупинили поліцейські. В той же момент, в самому протоколі зазначено, що ОСОБА_1 начебто керував автомобілем ВАЗ 2109 о 23:50 хв. 21 вересня 2024 року, тобто на той момент комендантська година не почала діяти, а відповідно і версія про зупинку транспортного засобу, на яку посилається суд, є безпідставною. На 01 хв. 57 секунд відеозапису бодікамери поліцейський говорить щось про причину зупинки, на що ОСОБА_1 закриває капот та заперечує «Ви ж не зупиняли». Надалі поліцейський каже, що раніше ж ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Таким чином, поліцейський визнає, що вони не зупиняли транспортний засіб, а під`їхали до нього, коли він вже стояв зламаний з відкритим капотом. За таких умов ОСОБА_1 не був водієм в розумінні п. 1.10 ПДР, та відповідно був справедливо здивований, що йому пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння, тому що він ремонтував свій автомобіль, і відповідно такі вимоги поліцейських були сприйняті ним як безпідставні.
Вказував, що повний відеозапис, долучений до матеріалів справи, не підтверджує факт руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 по-різному розповідав та повідомляв деякі обставини, однак його пояснення ще повинні узгоджуватися та підтверджуватися іншими доказами у справі, і факту того, що ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_2 21 вересня 2024 року о 23:50 по вул. Кіото, 15 м. Київ, в матеріалах справи немає.
Наголошував, що в даному випадку вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення належними та допустимими доказами не доведена, а тому відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі підлягає закриттю з підстав відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Наводив роз`яснення, викладені в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правові позиції Верховного Суду від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а про те, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Наводив зміст ст. 252, 283, 284, ч. 1 ст. 130, ст. 255 КУпАП, судову практику ЄСПЛ в справх «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного королівства», «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії», ст. 62 Конституції України.
Зазначав, що 14 листопада 2024 року через Деснянський районний суд м. Києва ним була подана апеляційна скарга на постанову від 04 листопада 2024 року, та 19 листопада 2024 року матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду. Однак 25 листопада 2024 року Київським апеляційним судом винесена постанова про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої захисником Майоровим С.В., особі, яка її подала, з підстав нібито невірного обрахування строків скаржником, тому як останнім днем подачі апеляційної скарги вважалася дата 13 листопада 2024 року, якщо враховувати перебіг строку з дати прийняття постанови 04 листопада 2024 року.
На підставі вищевикладеного просив поновити строк на апеляційне оскарження.  
 
Вирішуючи заяву захисника Майорова С.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови захисник Майоров С.В. пропустив з поважних причин, оскільки вперше апеляційна скарга подана захисником 14 листопада 2024 року, однак постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року апеляційна скарга була повернута особі, яка її подала, з посиланням на те, що перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 04 листопада 2024 року, тому останнім днем подачі апеляційної скарги є 13 листопада 2024 року.
За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.
 
Заслухавши пояснення захисника Майорова С.В. та ОСОБА_1 , які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
 
За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та відмови особи від проходження огляду в закладі охорони здоров`я в разі незгоди на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, або в разі незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.
 
Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.
 
Висновки судді місцевого суду про доведеність факту вини ОСОБА_1 у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
-          протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 969917 від 22 вересня 2024 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;
-          направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого, в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіряного покриву обличчя;
-          розпискою ОСОБА_1 від 22 вересня 2024 року, згідно якої він зобов`язується залишити транспортний засіб ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Київ вул. Кіото, 15;
-          відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудних камер працівників поліції, про долучення якого зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 969917 від 22 вересня 2024 року.
 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що на законну вимогу працівників поліції відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, оскільки не керував транспортним засобом. Крім того, зазначив, що 21 вересня 2024 року о 23 год. 50 хв. разом із товаришем ремонтував автомобіль ВАЗ 2019, який зламався, та у цей час до них під`їхали працівники поліції, які у ході спілкування виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, але він не керував транспортним засобом та не був зупинений поліцейськими.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Майоров С.В. подав до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись, зокрема на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і докази цього в матеріалах справи відсутні.
 
Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
 
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.
 
Судом першої інстанції надано належної оцінки цим доводам, з урахуванням відеозаписом події з бодікамер поліцейських, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, і зазначено, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовуються наведеними вище поясненнями самого ОСОБА_1 працівникам поліції, зафіксованими на бодікамеру, а також його власноручними поясненнями у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що він їхав додому та був зупинений працівниками поліції; крім того, на відеозаписі з бодікамери поліцейських зафіксовано, як поліцейський повідомив про причини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 - комендантська година та проблеми з вихлопною системою автомобіля.
 
Апеляційний суд, дослідивши відеозапис, долучений до матеріалів справи, погоджується з такою оцінкою доводів ОСОБА_1 , оскільки на відеозаписі о 00:03 ОСОБА_1 сам пояснює працівникам поліції, що за 300 м. від дому автомобіль зламався.
Зі змісту заперечень ОСОБА_1 на відеозаписі вбачається, що він не заперечував факт керування транспортним засобом, а лише наголошував на тому, що працівники поліції його не зупиняли. При цьому працівниками поліції неодноразово роз`яснено ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, санкцію статті ч. 1 ст. 130 КУпАП та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікаря нарколога, на що ОСОБА_1 також не надано згоди.
 
Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 пояснював, що займався ремонтом транспортного засобу не на вулиці, а на місці стоянки автомобілів, однак такі аргументи не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом як неспроможні.
 
Отже, сукупністю доказів, наявних в матеріалах справи, підтверджується, що ОСОБА_1 виконував функції водія, а тому є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення в межах санкції цієї статті, належним чином мотивувавши своє рішення.
Доводи апеляційної скарги, що на відеозаписі не зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , тому в даній ситуації ОСОБА_1 не був водієм в розумінні п. 1.10 ПДР і тому мав всі законні підстави відмовитися від огляду, відтак відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом, з огляду на таке. На відеозаписі ОСОБА_1 не спростовує факту керування транспортним засобом при спілкуванні з працівниками поліції, а навпаки підтверджує те, що виконував функції водія, власними репліками під час спілкування з працівниками поліції, зокрема, підтверджує, що керував транспортним засобом, який зламався (о 00:06 відеозапису); о 00:08 зазначає, що не розуміє, за що його зупинили, на що поліцейський відповідає, що у ОСОБА_1 зламався транспортний засіб, і під час спілкування працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння; о 00:16 повідомляє працівнику поліції, що  «просто їхав до себе додому і у нього просто поламався автомобіль». О 00:17 працівником поліції повідомлено ОСОБА_1 , які саме ознаки алкогольного сп`яніння у нього були виявлені, та повторно запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому працівник поліції роз`яснив, що патрульний автомобіль рухався одразу за транспортним засобом ОСОБА_1 , поліцейські побачили, що автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 зупинився і запитали, чи все добре, а під час спілкування виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння. Вислухавши роз`яснення працівників поліції, о 00:22 ОСОБА_1 повідомив, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та підтвердив на запитання поліцейського, що йому відомі наслідки такої відмови. 
 
Зазначені обставини у їх сукупності надавали підстави для беззаперечного висновку суду першої інстанції про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, у час та в місці, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, і не спростовуються доводами апеляційної скарги.
 
Доводи апеляційної скарги, що на момент начебто керування транспортним засобом ОСОБА_1 о 23:50, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, комендантська година ще не наступила, а тому версія про зупинку транспортного засобу, на яку посилається суд, є безпідставною, не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин щодо відмови ОСОБА_1 , як особи, яка керувала транспортним засобом і у якої працівником поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, від законної вимоги працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а тому в діях ОСОБА_1 наявне порушення п. 2.5 ПДР та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення є керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, і що ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції перед висуненням ними вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення  ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
 
Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.
 
При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
 
У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
 
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
 
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.
 
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
 
Доводи апеляційної скарги щодо допущення судом першої інстанції порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ст. 279 КУпАП, а саме, що судом першої інстанції не було оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснено особам, які беруть участь в розгляді справ, їх права та обов`язки, не оголошений протокол про адміністративне правопорушення, - не підтверджуються належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд критично оцінює звукозапис, наявний на оптичному диску, долученому захисником до апеляційної скарги, з огляду на неможливість встановити, за яких обставин такий аудіозапис було здійснено. При цьому в матеріалах справи відсутній технічний запис судового засідання, здійснений самим судом.
 
Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.
 
Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
 
За таких обставин постанова Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Поновити захиснику Майорову Сергію Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року.
Апеляційну скаргу захисника Майорову Сергію Володимировичу залишити без задоволення.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                                                  Кашперська Т.Ц.