КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 лютого 2025 року
справа № 756/5850/21
провадження № 22-ц/824/953/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.
при секретарі: Правдивець Ю.О.
учасники справи:
позивач - Державна іпотечна установа
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року, постановлено під головуванням судді Майбоженко А.М., у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
Представник Державної іпотечної установи звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 серпня 2007 року між Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 122-07-Ил/09 із Додатковою угодою №1 від 30.05.2008 року, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 110 000 доларів США з оплатою 16 відсотків із строком погашення до 08.08.2022 року.
Відповідно до умов кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань за цим Договором є застава нерухомості, а саме квартири, розташованої за адресою.: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .
10.08.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Кравченко І.С. за реєстровим № 4064.
10.08.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 122-07-П1/09 та 30.05.2008 року укладена Додаткова угода до Договору поруки щодо боржника ОСОБА_1 . Також 10.07.2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки .№ 1221-07-П2/09 та 30.05.2008 року укладена Додаткова угода до договору поруки щодо боржника                        ОСОБА_1 .
Банк всі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором.
Відповідно до договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеному між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та кредит», право вимоги за Кредитним договором, Договором іпотеки і Договорами поруки в сумі 50 974,99 доларів США, що (за курсом НБУ 1 долар США= 21, 8225991 грн.) становило                                                 1 112 406,77 грн., відступлено Державній іпотечній установі.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором перед новим кредитором, внаслідок чого станом на 21.01.2021 року утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 2 078 470,25 грн.
В зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 21 січня 2021 року заборгованість за договором № 122-07-Ил/09 від                                             10 серпня 2007 року становила 2 078 470,25 грн. на підставі п. 3.4. договору про дострокове повернення кредиту Державна іпотечна установа направила 26 березня на адреси боржника та поручителів вимоги про дострокове повернення кредиту, однак станом на момент звернення до суду вимога задоволена не була.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 1 112 406,77 грн. основного боргу, 966 063,48 грн. прострочених відсотків за користування кредитом, а також судові витрати 3 1177,05 грн. 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує на те, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що виникнення спірних правовідносин не передбачали солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено інше. Тому, районний суд безпідставно поклав солідарний обов`язок з погашення заборгованості за кредитним договором на позичальника та обох поручителів разом. 
Також, вказує на те, що строк, передбачений частиною 4 ст.559 ЦК України є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже і для відмови у позові. 
Зазначає, що періодичні платежі, які здійснюються з 01 по 10 число кожного місяця  та кінцевий строк погашення  - до 08 серпня 2022 року, проте з даним позовом Державна іпотечна установа звернулася в квітні 2021 року, отже порука ОСОБА_2 щодо періодичних  платежів за кредитним договором за період за шість місяців до пред`явлення позову до суду вважається припиненою. 
У своїх поясненнях на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що термін погашення вищезазначеного кредитного договору становить 08 серпня 2022 року, тому Державна іпотечна установа звернулась в межах строку позовної давності. 
Вказує на те, що оскаржуване рішення виконується. При надходженні оплат строк позовної давності було перервано. 
Апеляційну скаргу подано відповідачем ОСОБА_2 відтак, судове рішення переглядається лише в частині вимог до даного відповідача.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, 
Представник позивача Державної іпотечної установи Подольна О.М.,  в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялися.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності належним чином повідомлених учасників справи. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається, вказаним вимогам закону не відповідає.
Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 уклали договір на відкриття кредитної лінії № 122-07-Ил/09 (а. с. 8 т. 1), за умовами якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 110000 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 % річних. 
Згідно п. 3.1 договору видача кредитних ресурсів у рамках невідновлювальної кредитної лінії проводиться на підставі письмових заяв позичальника за погодженням з банком. Видача першого траншу здійснюється безготівковим перерахуванням на рахунок ВАТ «Кредитпромбанк» в сумі заборгованості позичальника за кредитним договором № 49.4/83/05-Zklv від 27 липня 2005 року. 
Видача наступних траншів здійснюється за умови надання позичальником документів, що підтверджують погашення заборгованості в ВАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором № 49.4/83/05-Zklv від 27 липня 2005 року і зняття заборони відчуження з об`єкту забезпечення, виведення з реєстру іпотек, припинення дії іпотечного договору з ВАТ «Кредитпромбанк». 
За надання кредитних ресурсів позичальник сплачує комісію 0,2 % від кожної суми траншу. Згідно п. 3.2 позичальник зобов`язується повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 08 серпня 2022 року. Позичальник зобов`язується, починаючи з вересня 2007 року, в строк з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості згідно додатку № 1, при цьому банк не поновлює видачу кредитних ресурсів в рамках даних погашень.
Згідно п. 3.4 договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов договору, у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентами відповідно до п. 3.2, 4.3, 4.4. У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний зробити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги банку.
Додатком № 1 до договору № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року є графік погашення кредиту та сплати процентів, згідно якого сума погашення кредиту становить                                              612 доларів США з 01 по 10 число включно кожного місяця, починаючи з                                                        01 вересня 2007 року по 08 серпня 2022 року (а. с. 12 т. 1).
30 травня 2008 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої п. 2.1 викладено в новій редакції, а саме оплату по процентній ставці встановлено в розмірі 16 % річних (а. с. 13 т. 1).
10 серпня 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав договори поруки:                                       № 122-07-П1/09 з ОСОБА_2 та № 122-07-П2/09 з ОСОБА_3 , за умовами яких поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 122-07-Ил/09 від                          10 серпня 2007 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові надано кредит у розмірі 110 000 доларів США з оплатою по процентній ставці       14,5 % річних. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно п. 5 договорів поруки, порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством.
30 травня 2008 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав додаткові угоди до договорів поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за умовами яких оплату по процентній ставці встановлено в розмірі 16 % річних (а. с. 14 - 21 т. 1).
ОСОБА_1   зверталась до банку із заявами від 10 серпня 2007 року на адресу ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про видачу кредиту в розмірі 100 000 доларів США на                          180 місяців, та про видачу траншу в розмірі 44 200,46 доларів США на 180 місяців згідно договору про відкриття невідновлюваної кредитної лінії № 122-07-Ил/09 від 10 серпня                       2007 року. (а.с.30 - 31 т. 1)
На а. с. 47 - 48 т. 1 знаходиться заява ОСОБА_1 на адресу ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 14 серпня 2007 року про видачу траншу в розмірі 15 000 доларів США на 180 місяців згідно договору про відкриття невідновлюваної кредитної лінії № 122-07-Ил/09 від                   10 серпня 2007 року, а також копія заяви про переказ готівки, згідно якої ОСОБА_1 отримано 15 000 доларів США згідно кредитного договору № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року.
На а. с. 49 - 50 т. 1 знаходиться заява ОСОБА_1 на адресу ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 17 серпня 2007 року про видачу траншу в розмірі 50 799 доларів США на 180 місяців згідно договору про відкриття невідновлюваної кредитної лінії № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року, а також копія заяви про переказ готівки, згідно якої ОСОБА_1 отримано 50799 доларів США згідно кредитного договору № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року.
11 лютого 2015 року Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору (а. с. 57 - 60 т. 1).
Згідно з додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги № 17/4-В, було відступлено право вимоги за кредитним договором № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року та договорами поруки № 122-07-П1/09 та № 122-07-П2/09 (а. с. 62 т. 1).
21 жовтня 2015 року Державною іпотечною установою направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення від 15 жовтня 2015 року про відступлення прав вимоги згідно договору від 17 вересня 2015 року № 612 (а. с. 69 - 73 т. 1).
Листом від 23 листопада 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило на адресу Державної іпотечної установи перелік кредитів, за яким здійснювались погашення в період з 18 вересня 2015 року по 20 листопада 2015 року, та надано довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам. Згідно відомостей, наведених в даному переліку, розмір заборгованості боржника за кредитним договором - 110000 доларів США, залишок основної заборгованості ОСОБА_1 у валюті кредиту станом на 17 вересня 2015 року - 50974,99 доларів США, у гривні - 1 112 406,77 грн. (а. с. 64, 66 т. 1).
28 січня 2021 року Державна іпотечна установа направила на адресу ОСОБА_1 , поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вимогу про дострокове повернення кредитних ресурсів, а саме суму основного боргу 1 112 106,77 грн., прострочені відсотки за користування кредитом (за період з 17 вересня 2015 року по 01 січня 2021 року) в розмірі 966 063,48 грн., заборгованість нараховано станом на 21 січня 2021 року (а. с. 74 - 82 т. 1).
Відповідно до розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 17 вересня 2015 року по 21 січня 2021 року,  відсотки нараховувалися на суму основного зобов`язання в розмірі 1 112 106,77 грн. (а. с. 84 т. 1)
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Задовольняючи позов Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості та стягуючи з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором, внаслідок чого станом на 21 січня 2021 року утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 2 078 470,25 грн., яка складається з 1 112 406,77 грн. основного боргу та 966 063,48 грн. прострочені відсотки за користування кредитом.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України (норми матеріального права наведені в редакції, чинній станом на час дії спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відтак, норми права, що регулювали інститут поруки на час виникнення спірних      правовідносин, не передбачали солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено інше.
Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц (провадження № 14-356цс19).
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і банк уклали окремі договори поруки. Ці договори не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою, а тому кожен з них несе солідарну з позичальником відповідальність за належне виконання кредитного договору, проте вказані особи не несуть спільної солідарної відповідальності перед банком.
Наведені обставини судом першої інстанції залишені поза увагою та безпідставно покладено солідарний обов`язок з погашення заборгованості за кредитним договором на позичальника та обох поручителів разом.
Судом першої інстанції не враховано, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення суб`єктивного права кредитора.
За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції станом на час укладення договорів поруки), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.
Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 203/3163/14-ц).
Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя.
Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.
Судом першої інстанції вказані обставини не прийняті до уваги. За умовами кредитного договору щодо повернення боргових сум періодичними платежами, які здійснюються з 1 по 10 число кожного місяця, кінцевий строк погашення - до 08 серпня 2022 року. З даним позовом Державна іпотечна установа звернулася в квітні  2021 року, отже порука ОСОБА_2 щодо періодичних платежів за кредитним договором за період за шість місяців до пред`явлення позову до суду вважається припиненою.
Щомісячний розрахунок заборгованості та його складові (залишок поточної заборгованості, розмір прострочених платежів та періоди утворення простроченої заборгованості) в матеріалах справи відсутній, а в розрахунку заборгованості, складеному Державною іпотечною установою 21 січня 2021 року, вказано лише суму основного боргу в цілому та розмір прострочених відсотків за користування кредитом в цілому, що унеможливлює самостійне визначення судом обсягу відповідальності поручителя в межах шестимісячного строку до пред`явлення позову, і є підставою для відмови в позові в частині вимог до ОСОБА_2 як недоведених та необґрунтованих.
Відтак, висновки суду першої інстанції про солідарне стягнення кредитної заборгованості та судового збору на користь позивача із поручителя ОСОБА_2 є передчасними і помилковими, рішення суду в цій частині ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до ОСОБА_2 ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 із прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову із наведених вище підстав.
           Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року скасувати в частині задоволення позову  Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 .
Ухвалити нове рішення в цій частині  наступного змісту.
У задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 відмовити. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 04 березня 2025 року.
 
Суддя-доповідач
Судді