Справа № 760/10359/24                                                          суддя в І-й інстанції Бурлака О.В.
Провадження № 33/824/387/2025                                         суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст.130  КУпАП

КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
                     
П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 січня 2025 року                                                                                           м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 , адвоката Александрова Дмитра Олександровича на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130  Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 21 квітня 2024 року серії ААД № 855667, вбачається що,   ОСОБА_1 21 квітня 2024 року о 17 годині 20 хвилин, в м. Києві по бул. Чоколівський 40, керував транспортним засобом - електросамокат «City Coco», д.н.з. б/н, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку у лікаря нарколога, водій відмовився, що зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського №474289. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник  ОСОБА_1 адвокат Александров Д.О.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Александров Д.О.вказує, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, електросамокат був поламаний, коли до особи під`їхала поліція, він намагався його відремонтувати. Поліція пропонувала особі пройти огляд в лікарні на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовлявся, оскільки не керував електроскутером та поліція його не зупиняла. Не зважаючи на відсутність доказів керування, поліція прийняла рішення про складання протоколу за ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду. Крім того зазначає, що електросамокат не є транспортним засобом, оскільки електросамокат «City Coco», який штовхав ОСОБА_1 , має номінальну потужність 1,5 кВт., однак працівниками поліції під час складання протоколу дані обставини не були встановлені та не було надано оцінку, чи відноситься даний засіб до тих транспортних засобів, за керуванням яким у стані сп`яніння передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Александров Д.О. також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року, подана апеляційна скарга на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 рокуу справі № 760/10359/24 про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУПАП була повернута на підставі відсутності у справі ордеру на правничу допомогу. Враховуючи, що вказану постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року адвокатом було отримано 28 жовтня 2024 року на електронну пошту, вважає, що строк на подачу апеляційної скарги пропущений з поважних причин.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи адвоката Александров Д.О.щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 01 жовтня 2024 року, а апеляційна скарга на неї подана 29 жовтня 2024  року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вперше захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. звернувся з апеляційною скаргою 15 жовтня 2024 року, у якій, серед іншого, просив поновити строки на апеляційне оскарження, так як розгляд справи відбувався за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, а про прийняту постанову стало відомо лише 15 жовтня 2024 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 , адвоката Александрова Дмитра Олександровича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року повернуто особі, яка її подала.
Зазначена постанова Київського апеляційного суду мотивована тим, що адвокатом не надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правничої допомоги   ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді. Вказані обставини є процесуальною перешкодою для подальшого розгляду справи та унеможливлюють прийняття апеляційної скарги до провадження апеляційного суду.
29 жовтня 2024 року адвокат Александров Д.О. повторно звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.  
За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку, яким в даному випадку є розгляд місцевим судом справи у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Заслухавши пояснення адвоката Александрова Д.О., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Відповідно до п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції (наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що у працівника поліції виникає право візуально перевірити наявність ознак наркотичного сп`яніння у водія. Разом з тим, у разі наявності підстав вважати, що такі ознаки наявні, поліцейський пропонує водієві пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а водій зобов`язаний пройти такий огляд, для підтвердження чи спростування зазначених обставин. 
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 21 квітня 2024 року о 17 годині 20 хвилин, в м. Києві по бул. Чоколівський, 40, керував транспортним засобом - електросамокат «City Coco», д.н.з. б/н, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку у лікаря нарколога, водій відмовився із застосуванням фіксації технічних засобів відеозапису.  
Відеозаписом з камери поліцейського підтверджується вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапис відображає чітку і логічну послідовність дій, а також спілкування співробітників поліції із водієм в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 його вчиненні.
В апеляційній скарзі адвокат Александров Д.О. вказує на відсутність у матеріалах справи доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що електросамокат був поламаний, коли до особи під`їхали працівники поліції, він намагався його відремонтувати.
Разом із тим, із долученого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування електросамокатом, його заперечення полягали лише у не віднесенні електросамокату до категорії транспортних засобів (03 хв. 40 с наявного відеозапису).
Крім того, ОСОБА_1 вказував, що керував електросамокатом. Так на 05 хв.24 с. відеозапису ОСОБА_1 вказав, що він завозив продукти тітці.
Як було зазначено вище, відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у працівника поліції виникає право візуально перевірити наявність ознак наркотичного  сп`яніння у водія. 
Не згода останнього з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає водієві права відмовлятися від запропонованого поліцейським огляду на стан сп`яніння.
В даному випадку пройти такий огляд водій зобов`язаний в силу вимог п. 2.5 правил, незалежно від того вважає він наявними чи відсутніми підстави до такого огляду.
Надана суду довідка про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 342874, у якій зазначено, що за результатами проведеного 21 квітня 2024 року о 18:10 год. огляду ОСОБА_1 , в сечі ознак наркотичного сп`яніння не виявлено, тверезий (а.с. 52) ніяким чином висновків суду не спростовує та не вказує на відсутність у   діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову пройти огляд на стан сп`яніння, а не за керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що електросамокат «City Coco» не є транспортним засобом,   апеляційний суд виходить з наступного.
Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Однак, при цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Підпунктом б) частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 року у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керував електросамокатом «City Coco», який має електродвигун потужністю 1500Вт, за допомогою якого він приводиться у рух, максимальна швидкість самоката досягає 40-50 км/год.
З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками наркотичного сп`яніння та відмову від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.
Таким чином, доводи, що містяться в апеляційній скарзі, повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Вина  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною, останній не спростував обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду.
Апеляційна скарга не містить інших доводів, які б вказували на незаконність притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у наркотичного сп`яніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Враховуючи зазначене, місцевим судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованих мотивів прийнятого рішення.  
На підставі викладеного, керуючись ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити захиснику  ОСОБА_1 - адвокату Александрову Дмитру Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року.
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 -  адвоката Александрова Дмитра Олександровича  залишити без задоволення.  
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     В.О. Фінагеєв