ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/24502/24
Провадження № 33/820/32/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Бездітного В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника Бездітного В.В., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,     

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.
За постановою суду  ОСОБА_1   02.09.2024 року о 02 год. 30 хв. в м. Хмельницькому, по вул. Панаса Мирного, 7/1А, керував транспортним засобом «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі, водій відмовився.
Не погоджуючись з постановою суду, захисник Бездітний В.В. подав в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. На переконання захисту працівниками поліції було порушено процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, так як перед проведенням огляду ОСОБА_1 , на місці зупинки транспортного засобу, поліцейські, в порушення п. 5 Розділу ІІ Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, не інформували, останнього, про порядок застосування спеціального технічного засобу, тобто працівниками поліції не було зазначено найменування приладу, порядок його застосування та спосіб проведення такого огляду. Переконує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки автомобіля, навпаки щонайменше тричі намагався його пройти, однак прилад Драгер не реагував, і працівники поліції розцінили такі дії, як відмову ОСОБА_1 від проходження огляду. Стверджує, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, більш того він виявляв бажання пройти огляд в лікарні, однак цього зроблено не було. Матеріали справи не містять відомостей про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, протокол в присутності ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, не складався. Тому сторона захисту вважає, що належних та допустимих доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Бездітного В.В., на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на її доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.
Статтею 245 КУпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.
Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини  ОСОБА_1  у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.
Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 121438 від 02.09.2024 року вбачається, що 02.09.2024 року о 02 год. 30 хв. в м. Хмельницькому, по вул. Панаса Мирного, 7/1А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі, водій відмовився.
Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. 
З письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слідує, що ОСОБА_1 , в їх присутності, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою приладу "Драгер" та в медичному закладі відмовився.
За даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, такий огляд  ОСОБА_1 запропоновано пройти у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився.
Згідно з направленням на огляд ОСОБА_1 , з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що він направлявся до медичної установи КНП «ХОЗ з НПД» ХОР, однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, останній, відмовився.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечив факту керування, у вказаний день, транспортним засобом, проте ствердив, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся. 
Однак, такі пояснення ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного розгляду. 
У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, місцевим судом та судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції
Із дослідженого судом першої інстанції та апеляційним судом відеозапису, зробленого камерою відеоспостереження, встановленою в службовому автомобілі працівників поліції та зробленого нагрудними камерами відеоспостережень працівників поліції вбачається, що на них зафіксовано рух патрульного автомобіля, на зустріч якому їде транспортний засіб «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_1 . Поліцейські зупиняють даний автомобіль. Із-за керма виходить, як пізніше було встановлено, водій ОСОБА_1 , у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. На запитання поліцейського чи він вживав спиртні напої, каже що випили після футбольної гри. На неодноразові пропозиції, понад 6 разів, поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу та в закладі охорони здоров`я, від відповіді ОСОБА_1 ухиляється, згодом, все ж таки, погодився пройти такий огляд, двічі продував в мундштук приладу Драгер, але при цьому не достатньо видихав повітря з ротової порожнини, тому поліцейський розцінив такі його дії як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Даний відеозапис відображає всі елементи, які мають доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 намагався пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та виявляв бажання проїхати до медичної установи для проходження огляду спростовуються переглянутим відеозаписом з місця події. 
Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
У матеріалах справи відсутні, стороною захисту  під час апеляційного розгляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої апеляційної скарги є неприйнятними.
Стосовно доводів про неповідомлення про порядок застосування спеціального технічного засобу та його найменування, апеляційний суд зазначає, що вищезазначене є порушеннями вимог зазначеної Інструкції, лише у випадку надання згоди водія транспортного засобу на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу чи в закладі охорони здоров`я. З огляду на те, що ОСОБА_4 відмовився від проходження такого огляду, то працівник поліції і не повинен був його інформувати про вищезазначене.
Таким чином, огляд на стан сп`яніння було проведено з дотриманням порядку, передбаченого статтею 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОН України від 09.11.2015 № 1452/735.
Що стосується посилань апелянта на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено працівниками поліції від керування транспортним засобом, то такі не є тією безумовною підставою для визнання дій водія такими, що не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.
Всі інші доводи, наведені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні стороною захисту, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.
Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.
Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, 

п о с т а н о в и л а:
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника Бездітного В.В. – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду                                Кулеша Л.М.