ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2025 року                                 
м. Харків
справа № 645/5617/24
провадження № 22-ц/818/856/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання – Волобуєва О.О.
учасники справи:        
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу Зарицької Катерини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року у складі судді Ульяніч І.В.,-
УСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про  стягнення богу за договором позики.
ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме на земельну ділянку площею 0,1 га., кадастровий номер 6310136600:12:034:0087 та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Заборонити суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо об`єктів нерухомого майна. 
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач надала відповідачці грошові кошти в сумі 10000 доларів США, станом на 18.09.2024 року сума боргу не повернута. До сьогоднішнього часу ОСОБА_2 ухиляється від повернення суми боргу, тому вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики. Пред`явлення даної заяви пов`язано з тим, що розмір позовних вимог складає досить значну суму 414100,00 грн. Відомості про наявність у відповідача такої суми на рахунках у банківських установах чи готівкою відсутні. Позивач вважає, що існує ризик, що під час перебування справи у провадженні суду, відповідач відчужить належне їй нерухоме майно третій особі, унеможлививши таким чином повернення суми позики на підставі судового рішення у даній справі. Представник зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення..
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року клопотання про забезпечення позову  задоволено частково.
Накладено заборону вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1 га., кадастровий номер 6310136600:12:034:0087, що належить на праві власності ОСОБА_2 до вирішення судом по суті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В іншій частині відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що  заборона вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження майна, яке належить на праві власності відповідачу, а саме, земельної ділянки та будинку, але у межах ціни позову, забезпечить ефективний захист прав позивача у разі визнання їх судом порушеними, водночас не порушує принципу диспозитивності, а сприяє дотриманню принципів співмірності та адекватності вжитого заходу забезпечення позову.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила ухвалу скасувати, заяву залишити без задоволення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заходи забезпечення позову які застосовані судом є неспівмірними із заявленими позовними вимогами. Також позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення їх порушених чи оспорюваних прав та інтересів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо повернення коштів, відповідно до розписки на суму 100000 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 18.09.2024 року складає 414100,00 грн.
Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту із забороною органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 6310136600:12:034:0087, до вирішення судом по суті вказаного позову та набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1 га., кадастровий номер 6310136600:12:034:0087 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову зазначено, що підставою позову є стягнення суми, яка в добровільному порядку не повернута, окрім того, існують інші позови до ОСОБА_2 про стягнення сум, як фізичними особами так і фінансовими установами. Зазначає, що існує ризик, що відповідачка відчужить належне їй майно під час розгляду справи, унеможлививши таким чином повернення суми позики, у разі задоволення її позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачений вид забезпечення позову такий, як заборона вчиняти певні дії.
Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для розгляду по суті справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Судова колегія звертає увагу, що  між сторонами дійсно виник спір щодо повернення грошових коштів в розмірі 10000,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 414100,00 грн та вказана сума є, безумовно, значною, а тому захід забезпечення позову в частині заборони вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, які належить на праві власності відповідачу в межах ціни позову буде обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Апелянт доказів не співмірності застосованого судом способу забезпечення позову з вартістю належного відповідача майна суду не надав.
Судова колегія доходить висновку, що застосування заходів забезпечення позову у справі, шляхом заборони вчиняти будь-які дії відносно нерухомого майна відповідає передбаченому цивільно - процесуальним законом способу забезпечення цивільного позову, зокрема шляхом заборони вчиняти дії (статті 150 ЦПК України). Крім цього сторона позивача довела існування обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.
При цьому у даному випадку негативні наслідки невжиття заходів забезпечення позову переважають над наслідками забезпечення позову, що, у свою чергу, мають тимчасовий характер, що не позбавляє відповідача можливості володіти та користуватися належною їй власністю на власний розсуд, обмежуючи лише право розпорядження нею, та скасовуються у подальшому, якщо така потреба відпаде.
З огляду на зазначене необхідність застосування даного заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи що свідчать існування реальної загрози того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому вжиття заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання рішення суду.
Враховуючи наведене вище судова колегія вважає, що у суду були передбачені законом підстави для висновку про доречність забезпечення позову ОСОБА_1 . Викладені апелянтом доводи зроблених судом висновків не спростовують. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 , яка діє в інтересах  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний тексти судового рішення складено 04 лютого 2025

Головуючий                                                                 О.Ю. Тичкова

Судді                                                                         О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук