Справа № 297/1540/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        21 січня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого – судді Фазикош Г. В. 
суддів Кожух О. А., Джуги С. Д.

з участю секретаря Голубєвої Є. Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Берегівського районного суду від 23 березня 2023 року, ухвалене суддею Фейір О. О., по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору.

Свої вимоги мотивував тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKHOGA00000109. Згідно умов цього договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6276 доларів США на термін до 03.05.2020 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними грошима в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідач у порушення умов договору не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 6113, 03 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних за період з 04.03.2019 року по 04.03.2022 року складає 550, 68 доларів США.

З огляду на це позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 550, 68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.03.2022 року складає 16 107, 39 грн. (а.с.1-3).

Рішенням Берегівського районного суду від 23 березня 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв`язку із спливом строку позовної давності (а.с.105-109).

На це рішення АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що після ухвалення рішення суду про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. До теперішнього часу ухвалені судові рішення не виконанні в повному обсязі, заборгованість відповідачем не сплачена. Отже, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі не повернуті, три проценти річних підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а саме за три роки, що передують зверненню до суду. Висновок місцевого суду про пропуск позивачем строку позовної давності є помилковим та не відповідає обставинам справи. У зв`язку з цим апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в межах строку позовної давності (а.с.134-138).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» Гриниха Т. Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду із позовом. При цьому місцевий суд вказав, що оскільки сплила позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, то також сплила й позовна давність щодо додаткової вимоги про стягнення 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи, усупереч вимогам закону, який визначає випадки та правила обчислення строків позовної давності.

Вказане є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті позовних вимог (п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKHOGA00000109. Згідно умов цього договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6276 доларів США на термін до 03.05.2020 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними грошима в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідач у порушення умов договору не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

В статті 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. 

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками.

В даному випадку прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 6113, 03 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних за період з 04.03.2019 року по 04.03.2022 року складає 550, 68 доларів США. Розрахунок додано до матеріалів справи, зауважень щодо його правильності чи неповноти в учасників справи не має.

Щодо обчислення строків позовної давності, то дане правопорушення є триваючим, а отже право на стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками. В даному випадку строк позовної давності не пропущено, право на звернення до суду в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК обмежено останніми трьома роками, що передують зверненню до суду.

Доводи апелянта про те, що оскільки сплив строк позовної давності за основною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, то відтак сплив строк позовної давності і за додатковою вимогою, не заслуговують на увагу, оскільки ці вимоги не є додатковими, пред`являються у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, є мірою особливої відповідальності, яка виникає внаслідок продовження невиконання боржником грошового зобов`язання та має на меті компенсаційний характер,

За цих обставин позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, у разі задоволення позову – на відповідача. У даному випадку позивач сплатив 2481 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 3721, 50 грн. за подачу апеляційної скарги, а всього 6202, 50 грн. Ці судові витрати слід покласти на відповідача ОСОБА_1 . 

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» – задовольнити.

       Рішення Берегівського районного суду від 23 березня 2023 року – скасувати.

       Позов задовольнити. 
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» три проценти річних від простроченої суми за період з 04.03.2019 року по 04.03.2022 року в розмірі 550, 68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.03.2022 року складає 16 107, 39 грн.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 6202, 50 грн. сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 січня 2025 року.

Головуючий:                                

Судді: