ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                                             Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.
14 січня 2025 р.	Справа № 520/24648/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа - начальник Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказів суб`єкта владних повноважень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В с т а н о в и в:
          У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням заяви від 20.11.2023 року щодо уточнення позовних вимог (т. 3, а.с. 107-111), просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ відповідача – Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – ГУНП в Харківській області) від 19.08.2023 року № 707 про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби у поліції;
визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 25.08.2023 року № 381о/с про його звільнення з посади заступника начальника управління поліції – начальника кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в НП України;
поновити його з 25.08.2023 року на посаді заступника начальника управління поліції – начальника кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області;
стягнути з відповідача на його користь грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 25.08.2023 року по день поновлення на роботі.
Одночасно позивач просить суд допустити судове рішення в частині поновлення його на раніш займаній посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогул до негайного виконання та провести розподіл судових витрат. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказує про відсутність жодного достовірного та достатнього, належного та допустимого доказу, вчинення ним дисциплінарного поступку та порушень ст. 22 Закону України 14.10.2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі – Закон України № 1700-VII), абзаців 1, 2, 5 пункту 1 Розділу П Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179 (далі - Правила етичної поведінки поліцейських), ст. 64 Закону Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон України № 580-VIII), пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII (далі – Дисциплінарний статут), порушенні вимог пунктів 1, 2 ч. 1 т. 18 Закону № 580-VIII, пунктів 3, 4 Правил організації охорони пропускного режиму в адмінбудинку ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Ахієзерів, 30, м. Харків, № 67/3044дск від 15.06.2021 року, затверджених наказом ХРУП № 2 від 15.06.2021 року № 23, оскільки жодного дисциплінарного проступку він не скоював. Відповідач взагалі не визначив, що саме конкретно ним порушено, а тільки передрукував норми закону та відомості, визначенні у повідомленні про скоєння злочину та застосував дисциплінарне стягнення без встановлення його вини у вчиненні дисциплінарного проступку. 
Позивач також зазначає, що службове розслідування по відношенню до нього проведено із порушенням ч. 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту, а саме, службове розслідування проведено упереджено. Доказом того є факт відкликання начальника ХРУП № 2 полковника поліції Дводненка С.В. із відпустки наказом 03.08.2023 року № 348о/с, тобто до події, яка відбулась 05.08.2023 року.
Позивач звертає увагу на розбіжності, що маються у документах, зокрема вказує, що у зверненні заступника начальника ДВБ Харківського управління зазначено «Під час затримання співучасника ОСОБА_3 у останнього було вилучено грошові кошти у сумі 70.000 доларів США», а у висновку службового розслідування зазначено суму у розмірі 69.800 доларів США. Внесення інформації до ЄРДР по відношенню до нього здійснювалось за одним складом правопорушення – за ч. 3 ст. 368 КК України, а підозру пред`явлено за іншим – ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, що, на думку позивача, вочевидь свідчить про те, що в його діях навіть на стадії досудового розслідування не було встановлено ознак кримінального правопорушення. Позивач зазначає про відсутність підстав для застосування до нього дисциплінарної відповідальності за скоєння дій, передбачених ст. 22 Закону України № 1700-VII, оскільки на момент проведення службового розслідування, винесення висновку по ньому, так і на теперішній час не то що фактів, а навіть підозри у вчиненні ним дій з метою неправомірної вигоди не було і немає. Висновок службового розслідування ґрунтується виключно на матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 62023170020001472 від 26.07.2023 року за ч. 3 ст. 368 КК України. Разом з тим, оцінка доказів, здійснена на стадії досудового слідства, носить лише попередній характер. Вирішення питання кримінального судочинства про винуватість чи невинуватість особи, притягнутої до кримінальної відповідальності, здійснюється тільки судом на основі доказів, досліджених в ході судового розгляду. 
ОСОБА_1 звертає увагу, що на час проведення службового розслідування, звільнення зі служби в поліції та подання ним позову обвинувального вироку у відношенні до нього немає. Трактування ГУНП в Харківській області обставин службового розслідування, як таких, що свідчать про його неправомірну поведінку, є передчасним, оскільки потребують надання їм належної оцінки при винесенні судом вироку у відповідній кримінальній справ, тобто доведення або не доведення його вини у скоєнні даного правопорушення.
Позивач ОСОБА_1 також вказує, що звільнення за порушення Присяги може мати місце тоді, коли поліцейський скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх службових обов`язків. З посиланням на правові висновки, викладені Верховним Судом України у постановах від 21.05.2013 року (справа № 21-403а12) та від 04.05.20013 року (№ справи відсутній), позивач вказує що припинення служби за порушення Присяги застосовується у крайніх випадках, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої особи вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату. 
Позивач зазначає, що висновок службового розслідування, оскаржуваний ним наказ від 19.08.2023 року не містить обґрунтування, яке б визначало порушення морально-етичних категорій, які б свідчили, що ним були порушені морально-етичні норми, які стали засадою для правових норм щодо можливості притягнення до дисциплінарної відповідальності. 
Позивач вказує на порушення ч. 6 ст. 14, ст. 19 Дисциплінарного статуту, абзацу 8 пункту 4 розділу 6 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом ВС України від 07.11.2018 року № 893 (далі – Прядок № 893) щодо не встановлення обставин, які пом`якшують або обтяжують його відповідальність. Позивач вказує, що відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 30.06.2022 року № 853о/с та наказу НП України від 30.08.2022 року йому був вручений нагрудний знак «Знак пошани» та присвоєно спеціальне звання «полковник», з підстав його високого професіоналізму, бездоганно служби та героїчних вчинків, що були ним здійснені з початку повномасштабного вторгнення рф в Україну.
Позивач ОСОБА_1 зазначає. що з наказом від 19.08.2023 року він ознайомлений лише 04.09.2023 року та зазначає, що наказ від 24.08.2023 року № 381о/с підписаний керівником ГУНП в Харківській області у той час як він перебував на лікуванні.
ОСОБА_1 зазначає, що оскільки його було звільнено із служби в поліції безпідставно, з дати звільнення він піддягає поновленню на раніш займаній посаді і на його користь з відповідача належить стягнути суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 року позов ОСОБА_1 залишався без руху. Позивачу надавався час для усунення недоліків в оформленні позову - 4 дні від дати отримання цієї ухвали. Встановлено спосіб усунення недоліків - подання до суду позову, оформленого у відповідності до ч. 1 ст. 21, ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст.172 КАС України разом із доказами оплати судового збору за остаточно заявлені вимоги у повному обсязі (т. 1 а.с. 98-99).
Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що усупереч п. 4 ч. 5 ст. 160 та п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України відносно вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП в Харківській області від 11.08.2023 року № 685 заявником у тексті позову не викладено обставин в обґрунтування цієї вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують указані обставини. 
Також суд зазначив, що усупереч ч. 1 ст. 21 та ч. 1 ст. 172 КАС України заявником у межах одного позову без жодного обґрунтування заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП в Харківській області від 11.08.2023 року № 685 та вимогу про визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП в Харківській області від 19.08.2023 року № 707. Із копій приєднаних до позову документів та доводів позову вбачається, що указані правові акти індивідуальної дії є наказами про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, прийнятими за різними подіями та обставинами. Між тим, згідно з ч. 1 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
21.09.2023 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач зазначив, що на виконання вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 року ним здійснено відмову від позовної вимоги, що стосується визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Харківській області від 11.08.2023 року № 685 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області (т. 1 а.с. 103-110).
Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , відповідач зазначає, що за надходженням доповідної записки начальника УГІ ГУ НП в Харківській області від 05.08.2023 року за № 1315/119-15/01-2023 що близько 12:30 год 05.08.2023 року позивач ОСОБА_1 у порядку ст. 208 КПК України був затриманий у приміщенні ХРП № 2 ГУ НП в Харківській області слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023170020001472 від 26.07.2023 року за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України наказом ГУНП в Харківській області від 05.08.2023 року № 1542 призначено проведення службового розслідування. Проведеним службовим розслідуванням встановлені факти порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, які покладені в основу прийнятого рішення про застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби в поліції. Також, відповідач вказує, що під час проведення службового розслідування установлено, що у мережі Інтернет виявлено ряд публікацій критичного характеру щодо викриття працівниками ТУ ДБР заступника керівника одного з територіальних підрозділів ГУНП в Харківській області, «який вимагав грошові кошти за закриття кримінального провадження», що викликало суспільний резонанс, оскільки у коментарях до публікацій читачі каналів обурюються діями поліцейського, висловлюють думку, що правоохоронці Харкова «обертні», узагальнюючи таким чином усіх поліцейських. Особливе обурення у людей викликає вказана подія під час війни. Також ставиться під сумнів ефективність реформування Національної поліції та неефективність боротьби з корупцією.
Відповідач наголошує, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. В свою чергу, дії ОСОБА_1 , який на той час займав керівну посаду можна кваліфікувати як такі, що несумісні з вимогами, які пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, та принижують авторитет Національної поліції: - замість протидії злочинності та розкриттю кримінальних правопорушень – разом із ОСОБА_3 розробив план по заволодінню чужим майном (грошима) шляхом обману та зловживання довірою; - замість відновлення роботи поліції на деокупованих територіях, повернення верховенства права на ці території, розбудови спроможностей розслідування воєнних злочинів, налаштування діалогу між правоохоронними органами та суспільством – створив враження у громадян, що за грошову винагороду зможе вжити заходів щодо не притягнення їх до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, оперативний супровід якого здійснюють працівники СБУ; - замість сприяння СБУ та прокуратурі спільними зусиллями робити все, щоб зібрана в рамках кожного кримінального провадження доказова база була фундаментальною та могла забезпечити невідворотність покарання колаборантів та воєнних злочинців як у національних судах, так і у міжнародних – висловлював наміри вирішити питання щодо уникнення кримінальної відповідальності; - під час повномасштабної війни замість служіння державі, захисту людей, піклування про безпеку на вулицях міста, забезпечення можливості для повернення нормального життя людей після окупації, граючи емоціями людей на чутливій темі колабораційної діяльності, – висловив пропозицію надати йому гроші в сумі 100 тис. доларів США для вирішення питання щодо уникнення кримінальної відповідальності; - для здійснення тиску на громадян з метою отримання від них грошових коштів проводив зустрічі із ними у стінах підрозділу поліції, а саме ХРУП № 2, а також поруч із ним. Відповідач вважає, що означені дії позивача є несумісними з фактом прийняття ним Присяги поліцейського та підриває авторитет НП України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 року у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судове рішення вмотивовано тим, що у період часу 28.07.2023 року - 05.08.2023 року ОСОБА_1 виконував обов`язки начальника Харківського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Харківській області, свідченням чого є наявна у матеріалах справи низка копій службових документів, котрі були підписані заявником у період 29.07.2023 року - 05.08.2023 року із використанням правового статусу тимчасово виконуючого обов`язки начальника Харківського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Харківській області, а саме : розстановка нарядів, резолюції на рапорті, підпис про інструктаж нарядів у документі про службу нарядів, накази (т. 2 а.с. 40, т. 3 а.с. 166-173, т. 3 а.с. 174-183, т. 3 а.с. 184-188).
Відповідно до п. 17 Розділу І, пункту 43 Розділу IV Положення про Харківське районне управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області (затвердженого наказом ГУ НП в Харківській області від 05.02.2021 року № 230; далі за текстом - Положення № 230), у ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області запроваджено пропускний режим, керівник ХРУП № 2 забезпечує дотримання контрольно-пропускних заходів.
Згідно з п.3.4, 3.5, 3.7, 3.9 Правил з організації охорони у пропускного режиму в адмінбудинку ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Архієзерів, 30 (затверджених наказом ГУ НП в Харківській області від 15.06.2021 року № 23) вхід громадян до приміщення означеного територіального органу Національної поліції України повинен відбуватись у супроводженні працівника Харківського РУП № 2 (за вказівкою начальника ХРУП № 2 може бути забезпечений вхід громадянина, який не має права безперешкодного доступу до приміщення органу поліції) і полягає у перевірці документів про особу, внесенні запису про вхід до приміщення органу поліції та вихід з приміщення органу поліції до журналу обліку відвідувачів та запрошених із одночасною фіксацією відомостей про поліцейського, який здійснює супроводження громадянина, супроводженні громадянина під час руху у приміщенні підрозділу конкретним поліцейським. (т. 2, а.с.114-115).
За висновком суду, означені Правила не містять норм, які б дозволяли стороннім до поліцейської служби громадянам вільно та безперешкодно пересуватись приміщенням ХРУП № 2 без супроводження конкретного поліцейського та без попередньої фіксації факту входу до приміщення ХРУП № 2 у журналі обліку відвідувачів та запрошених, а пункт 1 та підпункт 6.2 функціональних обов`язків начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області (затверджені начальником ГУ НП в Харківській області 28.04.2023 року) начальник ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області організовує та забезпечує пропускний режим до адміністративної будівлі підрозділу поліції. (т. 2, а.с. 117-133).
ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом обов`язків начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області у спосіб проставлення власноручного підпису – 28.04.2023 року (т. 2, а.с.133).
Суд зазначив, що у ході розгляду справи ОСОБА_1 особисто пояснив, що один із цих чоловіків мав прізвище ОСОБА_4 , а прізвища іншої людини він не пам`ятає. Метою цієї зустрічі було з`ясування обставин придатності цих громадян до майбутнього виконання функцій агентів в умовах конфіденційного співробітництва.
При цьому, згідно із відтвореним у судовому засіданні відеозаписом, обставини цієї зустрічі полягають у тому, що двоє сторонніх до поліцейської служби громадян вільно та безперешкодно пересувались приміщенням ХРУП № 2 без супроводження конкретним поліцейським, самостійно відшукали службовий кабінет начальника кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області (тобто позивача), увійшли до означеного кабінету, знаходились у цьому кабінеті близько 5 хвилин, вийшли із кабінету разом із Вітером ОСОБА_5 поведінка заявника не демонструвала ворожості, агресії, наміру застосування примусу, наміру перевірки документів, що посвідчують особу, наміру розшукати поліцейського, який повинен був здійснювати супроводження цих громадян під час руху приміщенням ХРУП № 2. За декілька кроків від дверей службового кабінету ОСОБА_1 громадяни попрямували далі без супроводження конкретного поліцейського та без супроводження заявника.
Суд також зазначив, що згідно з листом УСБУ в Харківській області від 15.12.2023 року № 70/6-10883 у провадженні слідчого відділу ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області (слідчих слідчого відділення поліції № 1) знаходилось кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22022220000002893 від 15.09.2022 року за ч.5 ст.1111  Кримінального кодексу України (т. 3, а.с. 234). Втім, матеріали справи не містять доказів надання слідчими поліції у згаданому кримінальному провадженні будь-яких доручень оперативним уповноваженим поліції (відділу кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області) як оперативного підрозділу у розумінні ст. 41 КПК України, на яких містяться письмові резолюції заявника як заступника начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області – начальника кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області із вказівками про виконання.
21.07.2023 року за рішенням прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22022220000002893 від 15.09.2022 року за ч. 5 ст. 1111  КК України було виділено кримінальне провадження № 42023222080000015, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.07.2023 року за ч. 4 ст. 1111  Кримінального кодексу України.
05.08.2023 року ГУНП в Харківській області стало відомо про те, що близько 12:30 год 05.08.2023 року ОСОБА_1 у порядку ст. 208 КПК України був затриманий у приміщенні ХРП № 2 ГУ НП в Харківській області слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023170020001472 від 26.07.2023 року за ч. 3 ст. 368 КК України. (Доповідна записка начальника УГІ ГУ НП в Харківській області від 05.08.2023 року № 1315/119-15/01-2023 (т. 2, а.с.17-18); лист Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 05.08.2023 року № 2683/42-20/03-2023 (т. 2, а.с.20-21).
09.08.2023 року матеріали кримінального провадження № 42023222080000015, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.07.2023 року за ч. 4 ст. 1111  КК України, надійшли до слідчого відділу УСБУ в Харківській області. (т. 3, а.с. 234).
За цим фактом наказом ГУНП в Харківський області від 05.08.2023 року № 1542 призначено службове розслідування. (т. 2, а.с. 13-14).
Наказом ГУНП в Харківській області від 05.08.2023 року № 1542 для проведення службового розслідування утворено Дисциплінарну комісію у складі: начальника ВСР УГІ ГУ НП в Харківській області капітана поліції Чередниченка М.І. (голова Комісії), старшого інспектора з ОД ВСР УГІ ГУ НП в Харківській області майора поліції Мірошниченко Т.В., старшого інспектора ВСР УГІ ГУ НП в Харківській області капітана поліції Веденського К.К., заступника начальника ВПЗ ГУ НП в Харківській області майора поліції Гвоздецької О.М., старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Харківській області підполковника поліції Бєлєвцової С.В., старшого інспектора з ОД ВКЗ ГУ НП в Харківській області майора поліції Сорочан Н.В., оперуповноваженого Харківського управління ДВБ Національної поліції України підполковника поліції Петрова Ю.Г. 
Судом зазначено, що доказів наявності реального конфлікту інтересів або потенційного конфлікту інтересів у стосунках ОСОБА_1 та членів Дисциплінарної комісії матеріали справи не містять. Також суду не надано доказів твердженню позивача щодо упередженості до нього з боку членів комісії.
10.08.2023 року Дисциплінарною комісією складено письмовий запит на адресу ТУ ДБР, розташоване у місті Полтава, з приводу надання відомостей про обставини вчинків поліцейського, пов`язаних із предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023170020001472 від 26.07.2023 року та про можливі джерела отримання доказів про ці обставини. (т. 2, а.с. 22).
У відповідь Дисциплінарною комісією отримано складене відносно заявника повідомлення про підозру від 06.08.2023 року у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023170020001472 від 26.07.2023 року (т. 2, а.с. 24-30)., яке у подальшому було використано Дисциплінарною комісією у межах службового розслідування.
Суд зазначив, що у судовому засіданні 12.02.2024 року із слів ОСОБА_1 судом було з`ясовано ідентичність тексту використаного Дисциплінарною комісією повідомлення про підозру від 06.08.2023 року у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023170020001472 від 26.07.2023 року із текстом цього ж самого документу, отриманим позивачем.
Листом начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області від 11.08.2023 року № 23196/119-67/01 старшому інспектору з ОД ВСР УГІ ГУ НП в Харківській області майору поліції ОСОБА_6 були надані витребувані Дисциплінарною комісією матеріали. (т. 1, а.с. 79).
Суд врахував, що під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 перебував у стані тимчасової непрацездатності згідно з листком непрацездатності серії АДР № 757582 (т. 1 а.с. 83) та згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ІХ-2308232860 Клініко-діагностичного відділення ДУ «Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої НАМН України. (т. 1, а.с. 84-86). Разом з тим, суд зазначив, що усупереч ч. 2 ст. 79 та ч. 4 ст. 161 КАС України у ході розгляду справи ОСОБА_1 не подано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів фізичної нездатності прийняття особистої участі у службовому розслідуванні, виявлення реальної щирості та розумно прийнятного ступеню готовності до співпраці у з`ясуванні справжніх обставин фактичної дійсності, адже відсутня подія як надання заявникові невідкладної медичної допомоги саме каретою швидкої медичної допомоги (а стан тимчасової непрацездатності був розпочатий після відвідування заявником у робочий час та у робочому режимі приміщення ГУНП в Харківській області), так і настання такого ступеня розладу здоров`я, який беззаперечно виключав ймовірність комунікації з Дисциплінарною комісією.
Згідно з рапортом члена Дисциплінарної комісії – майора поліції Мірошниченко Т. від 11.08.2023 року ОСОБА_1 разом із начальником ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області зранку знаходились у приміщенні ГУНП в Харківській області, після чого ОСОБА_1 до приміщення ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області не повернувся, у телефонній розмові з полковником поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про відкриття листа тимчасової непрацездатності. (т. 2, а.с. 84).
11.08.2023 року Головою Дисциплінарної комісії ОСОБА_1 скеровувався виклик про прибуття 14.08.2023 року для участі у службовому розслідуванні. (т .2, а.с. 88-90). Повторний виклик ОСОБА_1 про прибуття 17.08.2023 року для участі у службовому розслідуванні відбувся 15.08.2023 року(т. 2, а.с. 95-97).
Суд встановив, що згідно з актом огляду електронного пристрою від 15.08.2023 року ці документи були направлені із використанням засобів електронної комунікації на номер контактного телефону - НОМЕР_1 – табель, який указаний ОСОБА_1 у тексті позову як власний засіб телефонного зв`язку (т. 2, а.с. 98).
Також, судом встановлено, що 14.08.2023 року заявником та представником заявника була складена низка заяв, де, зокрема, указано про отримання виклику для участі у службовому розслідуванні від 11.08.2023 року, про залучення до службового розслідування свого представника – адвоката, проведення службового розслідування у відкритому засіданні за участю поліцейського, про надання матеріалів службового розслідування для ознайомлення, про надання додаткового часу для вивчення матеріалів службового розслідування, про видання наказу про відсутність на службі за вагомих обставин, про призначення дати відкритого засідання у службовому розслідуванні після одужання, про припинення порушення прав новонародженої дитини заявника, про припинення порушення права поліцейського на охорону здоров`я, про призначення дати відкритого засідання у службовому розслідуванні з метою надання поліцейським особистих усних пояснень. (т. 2, а.с. 156-158, 161-163, 168-170, а.с.183-188).
Відповіді на означені звернення ОСОБА_1 надавались листами голови Дисциплінарної комісії від 18.08.2023 року № 1395/119-15/03-2023, від 18.08.2023 року № 1396/119-15/03-2023, від 18.08.2023 року № 1397/119-15/03-2023, від 18.08.2023 року № 1398/119-15/03-2023, від 18.08.2023 року № 1399/119-15/03-2023, від 18.08.2023 року № 1400/119-15/03-2023, від 18.08.2023 року № 1403/119-15/03-2023, від 18.08.2023 року № 1402/119-15/03-2023. (т. 2, а.с. 161, 164-165, 167, 172-173, 177, 181-182, 190-191, 206-207).
Також судом встановлено, що відповідно до актів членів Дисциплінарної комісії від 16.08.2023 року та від 17.08.2023 року ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень у межах службового розслідування. (т. 2 а.с. 110, 111).
Проаналізував зміст Закону України № 580-VIII та Порядку № 893 суд дійшов висновку, що законодавець наділив поліцейського правом «бути почутим» у ході службового розслідування. Разом із тим, суд дійшов висновку про те, що недотримання суб`єктами владних повноважень цього права поліцейського не призводить автоматично та безальтернативно до протиправності висновків службового розслідування, оскільки юридичні наслідки не реалізації поліцейським права «бути почутим»» у ході службового розслідування у кожному конкретному випадку знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із власною поведінкою поліцейського під час службового розслідування за критерієм сумлінності, добросовісності та доброчесності, демонстрації прагнення до відкритості, а також із існуванням істотних, вагомих та суттєвих аргументів, їх змістом та суттю. Суд зазначив, що відсутність у поліцейського згаданих аргументів у поєднанні із дотриманням дисциплінарною комісією вимоги стосовно повноти, всебічності та достовірності з`ясування обставин об`єктивної дійсності, викладення у тексті висновку службового розслідування усіх юридично значимих факторів свідчить про відсутність порушеного права в аспекті застосування дисциплінарного покарання (заходів дисциплінарного впливу) за реально вчинений дисциплінарний проступок. У спірних правовідносинах поведінка заявника у межах дисциплінарного провадження не може бути кваліфікована судом у якості зразкової та бездоганної, оскільки доказів про існування реальних непереборних та нездоланних чинників, які б перешкоджали заявнику взяти участь у службовому розслідуванні, матеріали справи не містять. Посилання заявника на стан власного здоров`я та піклування про новонароджену дитину, як докази фізичної нездатності взяти особисту участь у проведенні службового розслідування у даному конкретному випадку є неконкретизованими та недоведеними відповідними доказами, а обґрунтовано лише твердженнями загального характеру. За висновком суду, ці обставини не звільняють Дисциплінарну комісію від обов`язку виконання функції контролю за службовою дисципліною поліцейського на належному рівні із неухильним забезпеченням дотримання ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України і вичерпним з`ясуванням усіх юридично значимих факторів за власною ініціативою.
          Суд дійшов висновку, що інститут Присяги працівника поліції вже сам по собі призначений імперативно забезпечити зразкове дотримання публічним службовцем - поліцейським закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності. Окремо суд відзначив, що у контексті положень Закону України № 508-VIII правова категорія «порушення присяги» не виокремлюється законодавцем з поміж інших порушень службової дисципліни, не вимагає застосування окремої кваліфікованої процедури доведення цього факту та сама по собі не віднесена до найтяжчого проступку поліцейського. Суд відхилив усі посилання ОСОБА_1 на постанови Верховного Суду з приводу порушення присяги державного службовця як спеціальної та виключної процедури і підстави для припинення публічної служби, визнав, що у контексті спірних правовідносин, ці посилання є юридично неспроможними. 
За висновком суду, поліцейський, причетність котрого до вчинення дій, суміжних або навіть зовнішньо схожих (подібних) до предмету кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України (зокрема, у формі зустрічей, які самі по собі не є об`єктивною стороною кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КАС України) доведена у прийнятному поза розумним сумнівом обсязі навіть у межах дисциплінарного провадження, також не має права на подальше проходження служби в поліції, позаяк протилежне об`єктивно здатне підірвати і авторитет поліції, і довіру суспільства до функціонування органів системи Національної поліції України.
За висновком суду, у спірних правовідносинах Дисциплінарна комісія не діяла явно і очевидно необґрунтовано чи безпідставно, адже із прийнятною поза розумним сумнівом врахувала усі фізично можливі до отримання об`єктивні дані, за відсутності будь-яких доказів протилежного використала відомості повідомлення про підозру від 06.08.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62023170020001472 від 26.07.2023 року за ч. 4 ст. 190 КК України як доказ зустрічей заявника із сторонніми відносно поліцейської служби особами, але не обмежилась відомостями виключно змісту означеного документа, взявши до уваги інші епізоди поведінки заявника, сформулювала суть та зміст інкримінованих заявнику дисциплінарних проступків поліцейського.
Суд визнав юридично неспроможними судження відповідача про порушення ОСОБА_1 положень ст. 22 Закону України № 1700-VII безвідносно до остаточного підтвердження, недоведення чи спростування реальної чи уявної причетності заявника до вчинення кримінального правопорушення за ст. 368 КК України. Водночас суд зауважив, що положення ст. 22 Закону України № 1700-VII є незастосовними до випадку ймовірної причетності ОСОБА_1 до вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України.
Довід відповідача про те, що положення ст. 22 Закону України № 1700-VII були порушені ОСОБА_1 у даному конкретному випадку за рахунок відвідування сторонніми громадянами приміщення районного управління поліції без дотримання правил відносно реєстрації події входу та знаходження цих осіб 31.07.2023 року у службовому кабінеті заявника протягом близько 5 хвилин і у такий спосіб використання заявником майна державного органу (адміністративної будівлі) у власних цілях суд змушений визнати недоведеним, позаяк протягом періоду проглянутих у судовому засіданні відеороликів 21.07.2023 року, 31.07.2023 року, 01.08.2023 року мали місце неодноразові події знаходження на території районного управління поліції неідентифікованих Дисциплінарною комісією громадян без однострою поліцейського, а також вільного та безперешкодного переміщення цих осіб. Тому за цим епізодом подію і склад вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку поліцейського саме за ст. 22 Закону України № 1700-VII суд визнав недоведеним, зазначивши, що пересування сторонніх до поліцейської служби осіб територією та приміщеннями Харківського РУП № 2 без безперервного супроводження конкретним поліцейським є дисциплінарним проступком як керівника Харківського РУП № 2, так і того поліцейського, до якого прибули означені громадяни та визнав доведеними обставини проведення ОСОБА_8 31.07.2023 року зустрічі із сторонніми громадянами у приміщенні ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області (службовому кабінеті заступника начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області - начальника кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області) за відсутності належної документальної фіксації факту перебування цих осіб у приміщенні органу поліції та в умовах пересування цих осіб приміщенням ХРУП № 2 із порушенням контрольно-пропускних заходів.
          Стосовно пояснень ОСОБА_1 про виконання під час цієї зустрічі функцій поліцейського у сфері комунікації з агентом (майбутнім агентом) суд зазначає, що згідно з службовим листом від 20.12.2023 року № 38431/419-67/01 дійсно підтверджені обставини складання заявником у якості поліцейського 31.07.2023 року рапорту із грифом секретності «Цілком таємно» із назвою «рапорт, зустріч, перевірка», який у подалі був знищений згідно з актом від 01.08.2023 року № 67/2599нт (т. 3, а.с. 226-229). При цьому, суд зазначив, що ОСОБА_1 мав особисто супроводжувати сторонніх відносно поліцейської служби громадян від входу до адмінбудинку ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області та до виходу з нього відповідно до Правил з організації охорони у пропускного режиму в адмінбудинку ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області, та як виконуючий обов`язків начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області мав бути взірцем для підлеглих по службі поліцейських в частині дотримання даних Правил.
Стосовно доводів ОСОБА_1 про непропорційність і дискримінацію в обранні до двох поліцейських, які вчинили однакові діяння у сфері забезпечення пропускного режиму до приміщення підрозділу поліції (а саме: 21.07.2023 року начальником ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області та 31.07.2023 року заступником начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області - начальником кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області) у вигляді відсутності письмових записів про вхід до приміщення підрозділу поліції у журналі обліку відвідувачів та запрошених про громадян, котрі фізично знаходились на території підрозділу поліції та вільно пересувались приміщенням підрозділу поліції без супроводження конкретним поліцейським різних видів дисциплінарного стягнення (попередження про неповну службові відповідність до начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області та звільненні із служби в поліції до нього) суд зазначив, що станом на момент вчинення дисциплінарного проступку поліцейського за цим епізодом ОСОБА_1 мав непогашене дисциплінарне стягнення (сувора догана), застосоване п. 4 наказу ГУ НП у Харківській області від 11.08.2023 року № 685 за порушення вимог п. 7 ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту, п.п. 5 п. 15 функціональних обов`язків (за фактом втрати табельної вогнепальної зброї підпорядкованим заявнику по службі поліцейським - оперативним уповноваженим СРЗПВ ВКП ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області майором поліції ОСОБА_9 ).
Стосовно обставин процедури здобуття Дисциплінарною комісією об`єктивних даних у межах службового розслідування та стосовно права особи, відносно якої або за фактами вчинків якої було порушено службове розслідування на особисту та безпосередню участь у процедурі службового розслідування суд зазначив, що за визначенням ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Дисциплінарна комісія є тимчасовим спеціальним суб`єктом права у структурі органів Національної поліції України; має право на усне чи письмове витребовування інформації та документів, пов`язаних із предметом службового розслідування від поліцейських цього ж самого територіального органу поліції, а відносно інших учасників суспільних відносин за підписаним керівником територіального органу поліції запитом; не має ані обов`язку, ані фізичної здатності здійснювати реєстрацію власно складених та адресованих іншим структурним підрозділам територіальних органів поліції запитів за обліками документообігу; наділена виключною компетенцією на визначення наявності або відсутності події та складу проступку поліцейського; уповноважений керівник поліції має право надати дисциплінарній комісії вказівку на проведення додаткової перевірки певних обставин та визначити відмінний від запропонованого дисциплінарною комісією вид покарання, але не має впливу на формування судження дисциплінарної комісії як окремого, самостійного та незалежного суб`єкта владних повноважень з приводу визначення наявності або відсутності події та складу проступку поліцейського. Тому посилання ОСОБА_1 на неналежність і недопустимість усіх здобутих Дисциплінарною комісією у межах службового розслідування доказів суд визнав юридично неспроможними.
На противагу доводам ОСОБА_1 про неможливість притягнення у даному конкретному випадку поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби в поліції до настання законної сили набрання обвинувальним вироком суду за вчинення кримінального правопорушення суд послався на з практику Європейського суду з прав людини про те, що не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85), а також правові висновки застосовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07.07.2020 року у справі № 260/1118/18, від 28.02.2020 року у справі № 825/1398/17, від 06.03.2020 року у справі № 804/1758/18 та від 20.10.2020 року у справі № 340/1502/19 та інш.
За висновком суду, доводи заявника про результати попередньої служби та отримання нагород згідно з ч. 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту у даному конкретному випадку об`єктивно не здатні призвести до висновку про протиправність управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу не обрання менш суворого дисциплінарного стягнення.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 року та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог його адміністративного позову. 
Зміст обґрунтування вимог апеляційної скарги, по суті, аналогічні доводам позивача, викладеним у позовній заяві та додаткових пояснень до суду першої інстанції.
Також, ОСОБА_1 вказує, що судове рішення ухвалено не на підставі повного і всебічного з`ясування усіх обставин справи, без жодного належного та допустимого доказу, якими би було підтверджено правомірність вчинених відповідачем дій, прийняття рішення, що оскаржуються, на підставі сфабрикованих та сфальсифікованих відомостей. Також зазначає. що судом не надано жодної правової оцінки, щодо відсутності вироку суду, яким його або інших осіб визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення.
ОСОБА_1 вказує, що він та його адвокат був позбавлений права на участь у судових засіданнях, у тому числі і під час дослідження письмового доказу, що має інформацію з обмеженим доступом.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач простить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 313 КАС України).
Судова повістка на ім`я позивача ОСОБА_1 повернута оператором поштового відділення з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 6, а.с. 56). 
За приписами ч. 10 ст. 126 КАС України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.
Судова повістка про необхідність прибуття до засідання суду апеляційної інстанції 14.01.2025 року доставлена до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Єрьоменко С.В. 05.12.2024 року (т. 6, а.с. 54).
Порядок ознайомлення з матеріалами справи регламентовано розділом Х Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, що затверджено наказом ДСА України від 20.08.2019 року № 814.
Заява адвоката Єрьоменка С.В. щодо ознайомлення з письмовими матеріалами справи № 520/24648/23 від 02.12.2024 року останнім не реалізована, оскільки станом на 14.01.2025 року представник позивача для ознайомлення зі справою до суду не прибув.
Подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП/коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи) адвокат Єрьоменко С.В. не здійснив.
Судова повістка на адресу колишнього керівника ГУНП в Харківській області отримана установою 13.12.2024 року (т. 6, а.с. 55).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ГУНП в Харківській області, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України № 580-VIII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Так, частиною першою ст. 1 Закону України № 580-VIII визначено, що Національна поліція України (поліція) – це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Закону № 580-VIII).
Згідно з частиною першою ст. 64 Закону України № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.
Відповідно до частини першої ст. 18 Закону України № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Частинами першою та другою ст. 19 Закону України № 580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 77 Закону України № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, серед іншого, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч. 2 ст. 77 Закону України № 580-VIII).
Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Частиною третьою ст. 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (пункт 1); знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки (пункт 2); поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень (пункт 3); безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону (пункт 4); знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку (пункт 8).
За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно з частиною третьою ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Частинами першою – четвертою ст. 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування – це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі – повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
За змістом частини першої, пункту 1 ч. 9 ст. 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право, зокрема, одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб.
Відповідно до частини першої ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
За приписами частини другої ст. 18 Дисциплінарного статуту встановлено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови (ч. 3 ст. 18 Дисциплінарного статуту).
Частинами першою та третьою ст. 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для призначення службового розслідування; обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; пояснення поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції (ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частин першої та другої ст. 21 Дисциплінарного статуту Дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу (ч. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту).
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 року за № 1355/32807.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
За приписами пункту 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити:
- наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;
- наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;
- ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;
- обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;
- відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
- вид і розмір заподіяної шкоди;
- причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються (пункт 2 розділу ІV Порядку № 893).
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень (пункт 3 розділу ІV Порядку № 893)
Відповідно до пункту 13 розділу V Порядку № 893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.
Пунктами 2-5 розділу VІ Порядку № 893 установлено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:
- дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;
- підстава для проведення службового розслідування;
- форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).
В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:
- обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;
- посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
- пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;
- пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;
- пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;
- документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;
- обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
- причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються:
- висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування;
- вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;
- відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;
- запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Поряд з цим, підпунктом 2 пункту 3 розділу ІІІ Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджене наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893, установлено, що член дисциплінарної комісії для з`ясування питань, пов`язаних зі службовим розслідуванням, із дотриманням чинного законодавства України відвідує органи, підрозділи, установи поліції або за погодженням з адміністрацією інші органи державної влади та місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації незалежно від форм власності, отримує від їх працівників письмові або усні пояснення, документи та матеріали, що стосуються предмета службового розслідування.
У разі відмови поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, надати пояснення факт відмови фіксує шляхом складання акта, що підписують члени дисциплінарної комісії, присутні під час відмови, та особи, присутні під час відмови (підпункт 10 пункту 3 розділу ІІІ Положення № 893).
Відповідно до пункту 1 розділу VІІ Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення. Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.
Судовим розглядом справи встановлено, що наказом ГУНП в Харківській області від 25.07.2023 року № 324 о/с начальнику ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області – полковнику поліції ОСОБА_7 було надано відпустку з 28.07.2023 року по 14.08.2023 року, а тимчасове виконання обов`язків начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області на цей період часу було покладено на полковника поліції ОСОБА_1 .
Згідно з наказом ГУ НП в Харківській області від 03.08.2023 року № 348 о/с начальник ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області – полковник поліції ОСОБА_7 був відкликаний із зазначеної відпустки з 06.08.2023 року.
Наказом ГУНП в Харківській області від 11.08.2023 року № 685 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог пункту 7 ч. 1 ст. Дисциплінарного статуту, підпункту 5 пункту 15 власних функціональних обов`язків до заступника начальника управління поліції – начальника кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (т. 1, а.с. 53-55).
Підставою для прийняття означеного наказу послугували висновки службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 27.07.2023 року № 1489, про установлення порушення службової дисципліни з боку поліцейських Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, зокрема, про те, що майор поліції ОСОБА_9 втратив закріплену за ним табельну вогнепальну зброю ПМ, серії НОМЕР_2 , 1977 року випуску, 2 магазини та 16 патронів, калібру 9 мм до неї. Вчинення дисциплінарного проступку майором поліції ОСОБА_9 вказують на неналежне виконання своїх функціональних та службових обов`язків, у тому числі заступником начальника ХРУП № 2 – начальника кримінальної поліції полковником поліції ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 53-55. 56).
Наказом ГУНП в Харківській області від 19.08.2023 року № 707 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області» за вчинення дисциплінарного поступку, що виразився у невиконанні вимог ст. 22 Закону України № 1700-VII, абзаців 1, 2, 5 пункту 1 Розділу П Правил етичної поведінки поліцейських, ст. 64 Закону № 580-VIII, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту НП України, порушенні вимог пунктів 1, 2 ч. 1 т. 18 Закону № 580-VIII, пунктів 3, 4 Правил організації охорони пропускного режиму в адмінбудинку ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Ахієзерів, 30, м. Харків, № 67/3044дск від 15.06.2021 року, затверджених наказом ХРУП № 2 від 15.06.2021 року № 23, відносно заступника начальника управління поліції – начальника кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з служби в поліції (т. 1, а.с. 44-49).
Підставою для прийняття означеного наказу послугували висновки службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 05.08.2023 року № 1542 (т. 2, а.с. 13-19, 20-239), про установлення порушення службової дисципліни з боку поліцейських Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, зокрема, про те, що полковник поліції ОСОБА_1 , у складний для країни час війни, порушив Присягу поліцейського; заборону використання своїх службових повноважень або свого становища та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб; порушив Правила організації охорони пропускного режиму в адмінбудинку ХРУП ГУНП в Харківський області; вчинив дії що підривають довіру до нього як до представника влади та керівника, як взірця у службовій діяльності для інших поліцейських; дії полковника поліції ОСОБА_1 призвели до приниження іміджу поліції та довіри населення до поліції, як правоохоронного органу, оскільки інформація про події того, що сталося була розповсюджена в засобах ЗМІ та в мережі Інтернет, за обставин встановленого про те, що полковник поліції ОСОБА_1 разом із знайомим гр-н ОСОБА_3 розробили план із заволодіння чужими коштами обманним шляхом. Реалізуючи план, 16.07.2023 року ОСОБА_1 зустрівся із раніше знайомим йому гр. ОСОБА_11 , повідомив останнього про наявність кримінального провадження відносно нього та гр-н ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та про можливість уникнення кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження за грошову винагороду. Зустрівшись 21.07.2023 року, ОСОБА_1 показав ОСОБА_11 і ОСОБА_13 зображення витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні № 42023222080000015 від 21.07.2023 за ч. 4 ст. 111-1 КК України, фабула якого містила інформацію про вчинення ОСОБА_12 вказаного кримінального правопорушення, та повідомив про можливість допомоги у вирішенні питання про закриття кримінального провадження і не притягнення до кримінальної відповідальності його фігурантів. 26.07.2023 року гр-н ОСОБА_3 висловив ОСОБА_11 пропозицію щодо передачі ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 100.000 доларів США нібито для подальшої передачі співробітникам СБУ та прокурорам, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному проваджені, з метою уникнення кримінальної відповідальності та подальшого закриття кримінального провадження. 31.07.2023 року, перебуваючи у приміщенні ХРУП № 2 разом із гр-ми ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , ОСОБА_1 підтвердив пропозицію, висловлену 26.07.2023 року гр-м ОСОБА_3 гр-ну ОСОБА_11 01.08.2023 року, під час зустрічі з гр-ми ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 повідомив останніх про можливість зменшення суми грошових коштів з 100.000 доларів США до 70.000 доларів США та про необхідність передачі коштів 05.08.2023 року. 05.08.2023 року р-н ОСОБА_3 отримав від гр-н ОСОБА_11 і ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 69.800 доларів США. 05.08.20923 року в адмінбудівлі ХРУП № 2 полковника поліції ОСОБА_1 було затримано працівниками ДБР, а 06.08.202 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України (т. 2, а.с. 24-30). Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09.08.2023 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т. 2, а.с. 104).
          Із відеозаписів з камер відеоспостереження, встановлених в адміністративній будівлі ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, вбачаються факти спілкування ОСОБА_1 із сторонніми особами, явно не в інтересах поліцейської служби. Вказане підтверджується інформацією з системи УКС ІПНП про те, що 21.07.2023 року, 31.07.2023 року, 01.08.2023 року жодного рапорту поліцейських ХРУП № 2 щодо вчинення будь-яких кримінальних правопорушень зареєстровано не було. 31.07.2023 року особи, з якими ОСОБА_1 проводив зустріч на території ХРУП № 2, самостійно (без супроводжуючих) пересувались по території підрозділу та потрапили до його кабінету. Зустрічі ОСОБА_1 в службовий час в особистих цілях підтверджуючись даними журналу обліку особистого прийому громадян, у якому відсутні відповідні записи, і даними із журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, у якому також відсутні відповідні записи. 
          Наказом ГУНП в Харківській області від 25.08.2023 року № 381о/с полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління поліції – начальника кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області, з 25.08.2023 року звільнено у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту НП України за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України № 580-VIII (т. 1, а.с. 51).
Наказом ГУНП в Харківській області від 18.10.2023 року № 464о/с змінений пункт наказу ГУНП в Харківській області від 25.08.202 року № 381о/с в частині дати звільнення полковника ОСОБА_1 . Наказом, зокрема, визначено, що заступника начальника управління поліції – начальника кримінальної поліції ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 звільнено з 04.09.2023 року. Підстава: лист ВПЗ ГУНП в Харківській області від 18.10.2023 оку № 3607/119-26/01-2023, копія листка непрацездатності від 11.08.2023 року серії АДР № 757582, виданого КНП «Міська кринична лікарня № 31» ХМР, копія виписки медичної картка амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1Х-2308232860, виданої ДУ «Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої НАМЕ України» (т. 3, а.с. 34).
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає. що відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою ст. 17 Закону України № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Пунктами 1, 2, 6 частини першої ст. 18 Закону України № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до частин першої - третьої статті 19 Закону України № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Статтею 64 Закону України № 580-VIII визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Згідно з пунктами 1, 2, 5, 6, 8, 13 частини третьої ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
Підпунктами 1, 2, 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки визначено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Із вказаних правових норм вбачається, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського у зв`язку із особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Колегія суддів зазначає. що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07.02.2020 року у справі № 260/1118/18, від 28.02.2020 року у справі № 825/1398/17, від 06.03.2020 року у справі № 804/1758/18 та від 20.10.2020 року у справі № 340/1502/19.
Відповідач вбачав склад дисциплінарного проступку позивача у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Нехтування позивачем вимогами Закону України № 580-VІІІ, Присяги працівника поліції, Дисциплінарного статуту та Правилами поведінки, на переконання відповідача, призвело до скоєння ним проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції і її працівників в очах громадськості, враховуючи висвітлення даної події в мережі «Інтернет», порушує етику поведінки поліцейського та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків і проходження служби у Національній поліції України.
Колегія суддів наголошує, що відсутність в мережі «Інтернет» (у публікаціях з приводу події) прізвища та ім`я позивача - жодним чином не спростовують тверджень про вчинення дисциплінарного проступку, оскільки у даному випадку йдеться про відношення суспільства до поліції, як правоохоронного органу, та її працівників в цілому, а не до будь-якого конкретного працівника.
Колегія суддів зазначає, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Також, колегія суддів зазначає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 14.03.2023 року у справі № 320/1206/21.
Колегія суддів зазначає, що позивач, перебуваючи на службі у Національній поліції України, повинен бути взірцем та прикладом для громадян як в робочий так і позаробочий час, та в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що сам факт пред`явлення підозри поліцейському, його можливе притягнення до кримінальної відповідальності за замах на шахрайство та висвітлення цієї події у засобах масової інформації - призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції. А те, що підозрюваним у цьому кримінальному провадженні є саме ОСОБА_1 свідчить про порушення ним Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту та вимог Закону України № 580-VIII.
Колегія суддів зазначає. що аналіз положень пунктів 2, 3 розділу IV Порядку № 893 у взаємозв`язку з положеннями пункту 7 ч. 6 ст. 1, ч.ч. 1, 9 ст. 15 та ч.ч. 1-3 ст. 18 Дисциплінарного статуту, свідчить про те, що член дисциплінарної комісії, який проводить службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни має право, зокрема, одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування. У свою чергу, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування має право на захист шляхом участі у службовому розслідуванні, у тому числі надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи. Водночас поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, наділено також правом відмовитися від надання пояснень.
При цьому, положення частини десята статті 15 Дисциплінарного статуту та пункту 7 розділу V Порядку № 893 свідчать, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження та лише на підставі окремого рішення керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. Лише у випадку розгляду справи у відкритому засіданні поліцейський, який притягається до відповідальності, повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. У разі ж розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.
Отже у тих випадках, коли рішенням керівника, який призначив службове розслідування, не призначено розгляд дисциплінарною комісією справи у відкритому засіданні, поліцейський може реалізувати право на захист шляхом надання відповідних пояснень з доданими до них документами та матеріали. У поясненнях також може бути заявлено клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи.
Правова позиція у спорі, що виник за подібних правовідносин, викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі № 200/11250/19-а.
Як установлено, відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 05.08.2023 року № 1542 службове розслідування було призначено у формі письмового провадження. З посиланням на положення абзацу 2 ч. 1 ст. 26 Розділу V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану» Дисциплінарного статуту головою Дисциплінарної комісії обґрунтовано відмовлено у клопотанні ОСОБА_1 про проведення службового розслідування у відкритому судовому засіданні.
Водночас, позивачу запропоновано дати пояснення щодо факту вчинення дисциплінарного проступку, однак від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився (акти від 14.08.2023 року та від 17.08.2023 року). 15.08.2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Самойлов Є.Ю. був ознайомлений із матеріалами службового розслідування. Будь-яких клопотань про залучення або витребування доказів у ході службового розслідування ОСОБА_1 або його представник не заявляли, окрім: копії листка непрацездатності серії АДР № 757582, виданого 11.08.2023 року (т. 2, а.с. 170), копії свідоцтва про народження дитини, серії НОМЕР_3 , виданого 10.08.2023 року, копії медичного висновку № ЗАС2-377-44488АЗН, копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , копії довідки з місця роботи дружини вих № 1 від 09.08.2023 року та копії витягу із ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 2, а.с. 197-205).
Як убачається з матеріалів справи, зважаючи на факт перебування з 11.08.2023 року позивача на амбулаторному лікуванні, Дисциплінарна комісія продовжила розгляд дисциплінарної справи з метою отримання пояснень від ОСОБА_1 , однак останній або його представник такі пояснення комісії не надали.
Тобто, дисциплінарною комісією було надано ОСОБА_1 можливість скористатись своїм правом надати пояснення, однак позивач цим правом не скористувався.
Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України передбачено право, а не обов`язок поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та дисциплінарної комісії надавати і, відповідно, одержувати пояснення щодо обставин, які досліджуються. Ненадання таких пояснень не є перешкодою для подальшого розгляду матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку та проведення службового розслідування. Поряд з цим, приписами Дисциплінарного статуту встановлений обов`язок дисциплінарної комісії скласти акт, у разі відмови поліцейського від надання пояснень.
Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини п`ятої ст. 15 Дисциплінарного статуту кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.
Статтею 16 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.
Як убачається з матеріалів справи, позивач до ГУНП у Харківській області не звертався з клопотанням про продовження строків службового розслідування у зв`язку з перебуванням на лікарняному, отже, позивач мав усвідомлювати, що службове розслідування буде закінчене до моменту завершення терміну його непрацездатності, а тому повинен був вживати заходи щодо сприяння проведенню службового розслідування, зокрема надати пояснення щодо обставин, які досліджуються, однак ОСОБА_1 такого обов`язку не виконав.
Ураховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем були дотримані вимоги щодо проведення службового розслідування та не допущені порушення щодо порядку його проведення.
Колегія суддів зауважує, що згідно усталеної практики Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 року у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 року у справі № 160/12290/20, від 23.11.2023 року у справі № 420/14443/22 та ін.).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у розглядуваному випадку не встановлено обставин, які б свідчили про те, що висновки відповідача, якими він мотивував наявність підстав для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, є довільними, нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів.
Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції було повністю досліджено усі докази та аргументи відповідача щодо вчиненого дисциплінарного проступку позивачем, надано їм належну оцінку та прийнято правильне рішення про доведеність ГУНП в Харківській області наявності підстав для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Враховуючи, наслідки проступку ОСОБА_1 , які фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції України, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, у вигляді звільнення, колегія суддів вважає правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок полягає у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження.
Відсутність вироку суду про визнання його винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема в наказі про звільнення вказаний пункт 6 частини 1 статті 77 Закону України № 580-VIII, а не пункт 10 цієї норми.
Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.
Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України. Натомість, як визначено частиною другою ст. 19 Закону України № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги поліцейського.
Окрім того, судом, з огляду на досліджені відеозаписи з камер відеоспостереження, розміщених на території ХРУП № 2, було також встановлено наявність невиконання позивачем як заступником начальника, так і в.о. начальника відділення поліції Правил з організації охорони у пропускного режиму в адмінбудинку Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Архієзерів, 30.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно не дослідження як Дисциплінарною комісією, так і судом першої інстанції тієї обставини, що 21.07.2023 року приблизно о 10:00, 17:50 та 31.07.2023 року о 17:40-17:50 у приміщенні ХРУП № 2 він займався прийомами кандидатів до агентурної роботи.
Колегія суддів зауважує, що зустрічі чи зв`язок, у тому числі з кандидатами до агентурної робот може здійснюватися, як гласно, так і негласно. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що положення наказу МВС України від 05.05.2016 року № 07, на які посилається ОСОБА_1 , що обов`язковості зашифрування зустрічі з кандидатами до агентурної робот, не свідчать про можливість вільного доступу таких осіб (без супроводу, тощо) до приміщення районного управління поліції, в порушення означених вище Правил.
Щодо статусу осіб, які були зафіксовані камер відеоспостереження, розміщених на території ХРУП № 2, колегія суддів зазначає, що це питання підлягає з`ясуванню в рамках означених вище кримінальних проваджень, оскільки, з огляду на предмет спору у цій справі, суд не може підміняти собою орган досудового розслідування. 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що досліджувати рапорти ОСОБА_1 , які, як він зазначає містять інформацію з обмеженим доступом, у випадку якщо такі мали місце, належить також в рамках кримінальних проваджень.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги стосовно тверджень ОСОБА_1 про необізнаність з фактом виконання ним обов`язків начальника ХРУП № 2 не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом обов`язків начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області у спосіб проставлення власноручного підпису – 28.04.2023 року (т. 2, а.с. 133) та відповідно до копій службових документів, які були підписані ОСОБА_1 у період 29.07.2023 року - 05.08.2023 року, він використовував правовий статус тимчасово виконуючого обов`язки начальника ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області, - розстановка нарядів, резолюції на рапорті, підпис про інструктаж нарядів у документі про службу нарядів, накази (т. 2, а.с. 40, т. 3, а.с. 166-173, т. 3, а.с.174-183, т. 3, а.с. 184-188).
Колегія суддів також відхиляє доводи ОСОБА_1 стосовно необ`єктивності і упередженість проведеного по відношенню до нього службового розслідування, оскільки вважає, що істинність твердження про упередженість має бути доведена позивачем з огляду на приписи ч. 1 ст. 77 КАС України, а таких доказів судам першої та апеляційної інстанції позивачем не надано.
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 , як на підставу скасування рішення суду, про те, що судом першої інстанції під час судового засідання 23.11.2023 року було проігноровано його клопотання щодо перенесення розгляду справи на іншу дату з поважних причин (неможливість прийняти участь у судовому засідання адвоката Вітера Г.Р. про останній повідомив суд у заяві 22.11.2023 року) та здійснено не об`єктивне та упереджене дослідження доказів по справі, проведено упереджене опитування позивача, опитування відповідача в порушенні прав позивача, зокрема права на захист, оскільки у подальшому, як вбачається з протоколів судових засідань Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 року, від 12.02.2024 року та від 15.02.2024 року, участь у розгляді судової справи приймали як позивач ОСОБА_1 , так його представники: адвокати Вітер Г.Р. та Журавльов М.С.
Висновки ж Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 813/3020/16, від 08.05.2019 року у справі № 807/196/17, від 02.10.2019 року у справі № 804/4096/17, від 09.10.2019 року у справі № 812/1706/15, від 28.11.2019 року у справі № 802/1969/17-а, від 07.02.2020 року у справі № 260/1118/18, від 28.02.2020 року у справі ; 825/1398/17, від 06.03.2020 року у справі № 804/1758/18, від 04.06.2020 року у справі № 826/24815/15, від 02.07.2020 року у справі № 1340/4669/18, від 30.07.2020 року у справі № 802/1767/17-а, від 30.09.2020 року у справі № 640/9717/19, від 20.10.2020 року у справі № 340/1502/19, від 26.11.2020 року у справі № 580/1415/19, від 30.09.2021 року у справі № 814/334/17, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20, від 30.08.2022 у справі № 120/8381/20-а, від 17.11.2022 у справі № 480/9492/20, від 09.02.2023 у справі № 753/572/20, від 22.02.2023 року у справі № 200/11036/20-а, від 08.03.2024 року у справі № 580/4268/20, від 14.03.2023 року у справі № 320/1206/21, від 17.04.2024 року у справі № 320/11315/22, від 11.07.2023 року у справі № 1.380.2019.002223, від 03.08.2023 року у справі № 160/7157/19, від 31.08.2023 року у справі № 160/3330/19, від 07.12.2023 року у справі № 520/14942/21, та Великої Палати Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі № 826/16311/16, від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, на які посилається автор апеляційної скарги, не є релевантними для обставин справи, що розглядається, адже такі висновки викладені за іншого правового врегулювання та обставин справи, а відтак не підлягають застосування.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питан Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року, - без змін.
          Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	В.Б. Русанова    А.О. Бегунц   	
          Повний текст постанови складено  24.01.2025 року