ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail:inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Лисенко В.І.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 січня 2025 року                                                             Справа № 320/12898/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді                    Епель О.В.,
суддів:                                Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі 

за позовом           ОСОБА_1 

до                     Офісу Генерального прокурора

про                    стягнення середнього заробітку за час затримки 
виконання рішення суду

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач), в якому просив стягнути з Офісу Генерального прокурора місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ 00034051 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 у № 640/23433/19 про поновлення на посаді прокурора ОСОБА_1 за період з 03 березня 2021 року по 19 лютого 2024 року у сумі 1 287 263.36 грн. (1 700,48 грн. х 757 р.д.). 
В обґрунтування заявлених вимог Позивач стверджує що оскільки Відповідач не виконав вчасно рішення суду в справі №640/23433/19 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а тому, в силу приписів статті 236 Кодексу законів про працю України, він має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання такого судового рішення.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в Офісу Генерального прокурора, як роботодавця, виник обов`язок добровільно і негайно виконати рішення суду у справі №640/23433/19 в частині поновлення Позивача на роботі.
При цьому, суд зазначив, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.
Таким чином, враховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, та невиконання Відповідачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021, суд дійшов до висновку про його протиправну бездіяльність та, відповідно, наявність правових підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за період з 03.03.2021 по 19.02.2024.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, зазначаючи, що середній заробіток виплачується працівнику лише  при несвоєчасному поновленні його на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу за чітко визначений законом проміжок часу, а саме з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання.
При цьому, Апелянт відзначає, що Позивачем не надано жодних належних доказів щодо відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів його умислу з метою затримки виконання відповідного судового рішення
Крім того, Апелянт стверджує, що поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення, безпосередньо в Офісі Генерального прокурора з 31.10.2019 було б незаконним та необґрунтованим, оскільки суперечило б вимогам чинного законодавства України.
Також Офіс Генерального прокурора у апеляційній скарзі посилається на відсутність волевиявлення Позивача щодо поновлення його на посаді.
Окрім того, Апелянт стверджує, що затримка з виконання рішень суду також зумовлена тим, що Позивачем 22.10.2020 отримано свідоцтво за № 9534/10 на право зайняття адвокатською діяльністю, яке було зупинено на підставі заяви ОСОБА_1 лише з 20.02.2024, що, на думку Апелянта, підтверджувало відсутність наміру Позивача працювати в органах прокуратури та порушувало вимоги щодо несумісності.
Окремо Офіс Генерального прокурора посилається на порушення судом норм матеріального права під час визначення періоду обчислення середнього заробітку, оскільки строк затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді не можна було рахувати раніше ніж наступного дня після прийняття постанови апеляційним судом.
В обґрунтування своєї позиції  Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 14.04.2021 у справі № 826/9606/17, від 23.12.2021 у справі № 120/112/20-а, від 12.05.2022 у справі № 140/13530/20, від 26.11.2021 у справі 640/1846/20.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. Відповідно до частини першої  статті 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ця справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні статей 12, 257 КАС України, а тому суд, беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України умови, вважає за можливе розглянути цю справу у порядку письмового провадження.
7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Генерального прокурора України від 29.10.2019 № 1293 ц, керуючись статтею 9 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 1 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», позивача було звільнено з посади прокурора третього відділу організації процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.10.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 у справі №640/23433/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди позов задоволено та поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора (Генеральній прокуратурі Україні) на посаду, яка є рівнозначною тій, яку ОСОБА_1 обіймав до звільнення з 31.10.2019; стягнуто з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ЄДРПОУ 00034051) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.10.2019 по 02.03.2021 в сумі 569 660,80 грн. (п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят гривень 80 копійок).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 абзац третій резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 змінено та викладеного його у новій редакції, а саме постановив: «Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу організації процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 31 жовтня 2019 року». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 залишено без змін.
На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі № 640/23433/19, наказом Генерального прокурора від 20.02.2024 № 204ц скасовано наказ Генерального прокурора України від 29.10.2019 № 1293ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу організації процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України, та поновлено його на вказаній посаді з 31.10.2019
9. Позивач, вважаючи протиправними дії Відповідача щодо несвоєчасного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 у справі №640/23456/19, а свої права - порушеними, звернувся до суду з цим позовом.
10. Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з частиною першою та шостою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частина перша статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Принцип обов`язковості судових рішень в адміністративному судочинстві було закріплено у пункті 7 частини першої статті 7 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та надалі запроваджено у статті 14 КАС України ( у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), відповідно до частини першої якої судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
За приписами частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Указана норма кореспондує з положеннями статті статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.  Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (зокрема, статтею 236 КЗпП України).
За правилами частин першої та сьомої статті 235 КЗпП України (у редакції чинній на час постановлення судового рішення про поновлення на роботі) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Аналогічне правило щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби було закріплене у пункті 3 частини першої статті 371 КАС України.
Відповідно до положення частини першої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.  
Водночас, відповідно до частини другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Висновки суду апеляційної інстанції.
11. Отже, завершальним етапом у розгляді адміністративної справи є прийняття судового рішення, яким здійснюється судовий захист прав і законних інтересів суб`єктів адміністративного права. Саме цей судовий акт урегульовує публічно-правові спори і забезпечує правову визначеність у цій сфері правовідносин. Обов`язковості судові рішення набувають після набрання ними законної сили, завдяки чому рішення суду є максимально недоторканим, що надає йому рис стабільності, незмінності та остаточності. Водночас, складовою принципу обов`язковості судових рішень є також юридична відповідальність за їхнє невиконання. 
12. Одним із таких заходів впливу є відповідальність установлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
13. При цьому, колегія суддів зазначає, що роботодавець зобов`язаний виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі добровільно і негайно шляхом видання про це наказу. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивості обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно - з дати його ухвалення, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав працівника, гарантованих Конституцією України. В разі невиконання рішення суду в добровільному порядку воно підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.
Аналогічна правова позиція вже неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах по справах №640/19103/19 від 21.10.2021, №640/10445/21 від 09.11.2022,  № 340/693/22  від 05.10.2023.
14 З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд не приймає до уваги твердження Апелянта про відсутність доказів щодо наявності відмови роботодавця виконувати рішення суду та наявності в нього умислу щодо затримки виконання судового рішення.
15. З цих же підстав колегія суддів вважає безпідставними доводи Апелянта про те, що необхідною умовою для стягнення середнього заробітку є вина роботодавця у несвоєчасному поновленні звільненого працівника на роботі та  повторно  зазначає, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці і КЗпП пов`язує таку виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 27 січня 2022 року у справі № 580/5185/20, від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21.
17. Також колегія суддів зазначає про необґрунтованість тверджень Апелянта про відсутність у Позивача наміру бути поновленим на роботі, позаяк 20.01.2022 він звертався до Відповідача щодо добровільного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі № 640/23433/19/т.1 а.с. 119/.
Більш того, звернення незаконно звільненого працівника з будь-якими заявами не є обов`язковою умовою його поновлення на посаді, оскільки, як зазначалося раніше, роботодавець зобов`язаний виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі добровільно і негайно шляхом видання про це наказу.
18. Доводи Апелянта щодо отримання Позивачем 22.10.2020 свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, колегія суддів також вважає необґрунтованими та до уваги не приймає з огляду на наступне.
Так, вимоги щодо несумісності передбачено статтею 18 Закону України «Про прокуратуру» і їх порушення відповідно до пункту 2 частини першої статті 51 названого Закону є самосійною підставою для звільнення прокурора з посади.
19. При цьому, законом установлено особливу процедуру розгляду такого питання та визначено спеціального суб`єкта прийняття рішення за наслідками його розгляду - Вищу раду правосуддя.
Так, частиною першою статті 53 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор звільняється з посади в разі порушення ним вимог щодо несумісності за поданням Вищої ради правосуддя, яке вона вносить особі, уповноваженій цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора.
Зокрема, відповідно до пункту 2 частини першої статті 131 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» до повноважень Вищої ради правосуддя віднесено ухвалення рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності. Порядок розгляду цим незалежним конституційним органом зазначеного питання унормовано Главою 3. «Розгляд справ щодо порушення вимог щодо несумісності» розділу ІІ «Особлива частина» Закону України «Про Вищу раду правосуддя». 
20. Отже, Основним Законом України Вища рада правосуддя наділена виключними повноваженнями щодо оцінки обставин порушення прокурором вимог щодо несумісності. Апелянт не може перебирати на себе конституційні повноваження Вищої ради правосуддя і надавати оцінку таким обставинам.
21. Розгляд подібних питань у межах процедури поновлення прокурора на посаді суперечить частині другій статті 19, статті 131 Конституції України, а також наведеним положенням законів України «Про Прокуратуру» та «Про Вищу раду правосуддя».
           22. Зазначені висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладені у постанові від 16 травня 2024 року у справі №640/579/20 щодо надання оцінки обставин порушення прокурором вимог щодо несумісності. Висновки суду у цій справі також не суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №826/9606/17, на яку посилається Офісу Генерального прокурора, позаяк предметом спору у справі № 826/9606/17 були дії та рішення органів адвокатського самоврядування регіону щодо відмови особі, яка має статус прокурора, у складанні присяги адвоката та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
23. Більш того, як вбачається зі звернення Позивача до Відповідача щодо добровільного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі № 640/23433/19, ОСОБА_1 повідомив Офіс Генерального прокурора про те, що у день його поновлення у Генеральній прокуратурі України та складання наказу про призначення його на посаду прокурора відділу, ним будуть вжиті заходи щодо зупинення повноважень адвоката та подання заяви про зупинення адвокатської діяльності до Ради адвокатів Київської області, що і було зроблено Позивачем 20.02.2024, тобто у день поновлення на посаді.
24. Отже, з огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
          25. Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо періоду за який слід стягнути суму середнього заробітку, колегія суддів зазначає, що Позивача було поновлено на посаді в Офісі Генерального прокурора (Генеральні прокуратуру України) саме рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 у справі №640/23433/19, яке підлягло негайному виконанню. 
25. Апеляційний суд відзначає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що його виконують не з часу набуття ним законної сили, а негайно з часу його проголошення, що забезпечує швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави. Оскарження в апеляційному порядку рішення про поновлення на роботі не зупиняє його виконання.
26. Оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 у зазначеній вище справі рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування наказу Генеральної прокуратури України №1293ц від 29.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора, поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без змін, колегія суддів не вбачає підстав для поділу періоду, за який ОСОБА_1 має право на компенсацію, установлену статтею 236 КЗпП України.
27. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).
Відповідно до пункту 5розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
28. Кількість днів затримки виконання рішення суду за період з 03.03.2021 по 19.02.2024, з урахуванням введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, складає 763 робочі дні.
Твердження Апелянта про те, що такий період складає 762 робочі дні, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на їх неаргументованість.
29. Згідно з наданою позивачем довідкою ОГП від 04.04.2021 №21-203зп середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1700,48 грн.
Отже середній заробіток позивача за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі становить 1 297 466,24 грн (1700,48 грн х 763 роб. день).
30. Твердження Апелянта про те, що у 2023 році ОСОБА_1 отримував заробітну плату в адвокатському об`єднанні « Констрактів лойерз» у сумі 51213 грн, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі є спеціальним видом відповідальності роботодавця за протиправне позбавлення працівника можливості виконувати свою роботу й заробляти собі на життя працею, яку він раніше вільно обрав або на яку вільно погодився.
31. Окрім того, наявність у  Позивача доходів, які він отримував у період невиконання Відповідачем обов`язку щодо виконання рішення суду про поновлення його на попередній роботі не може бути трансльоване на користь Відповідача задля уникнення чи зменшення встановленої законом відповідальності.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.10.2023 у справі № 340/693/22.
Кінець форми
32. Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
33. Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, згідно з частиною першою статті 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
34. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
35. Таким чином, апеляційна скарга Офісу Генерального прокурора підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року - без змін.
36. Розподіл судових витрат.
          Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 15 січня 2025 року.

          Головуючий суддя                                                              О.В. Епель

          Судді:                                                                                Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                    В.В. Файдюк