Справа № 307/1798/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        13 січня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача        -         Кожух О.А.,
суддів                -         Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2024 року (головуючий суддя Сас Л.Р., повний текст рішення складено 27.06.2024) у справі №307/1798/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

       Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором 
       В обґрунтування позову Товариство посилається на те, що 19 квітня 2013 року Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» надав кредит ОСОБА_1 в розмірі 10000 грн. згідно із заявою № 004-06764-190413.
       За умовами договору, кредит надавався на 48 місяців, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідачки. Відповідачка зобов`язалася сплатити проценти у розмірі 9,99% річних за користування кредитом, комісію в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості, а також повинна погасити кредитну заборгованість не пізніше 19 числа кожного місяця шляхом зарахування суми грошових коштів в сумі 603,00 грн., у відповідності до графіку платежів на відкритий рахунок.
       02.06.2020 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ ««ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимоги, з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором відступлено позивачу.
       Станом на дату звернення до суду позивач визначив розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором у розмірі 21919,57 грн., який складається із: основної суми заборгованості – 7696,02 грн., заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту – 3354,15 грн., заборгованості по комісіях – 10 470,00 грн., сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту – 399,40 грн., сума 3 % річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків – 174,07 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3028, 00 грн. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду від 18 червня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено. 
       Відмовляючи у задоволенні позову на підставі положення ч.4 ст. 267 ЦК України, суд першої інстанції вважав, що позов заявлено поза межами строків загальної позовної давності.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Профіт Файненс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тячівського районного суду від 18.06.2024 та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву.
У своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції застосував позовну давність без належної для того правової підстави, оскільки в матеріалах справи відсутні заяви сторін у справі про застосування позовної давності. Зазначає, що відповідачка була належним чином повідомленою про час судового розгляду, однак, до винесення судом рішення, клопотання про застосування строків позовної давності не подавала.
Вказує, що судом вірно було встановлено, що між Банком та позичальником виникли кредитні відносини, за якими у відповідача наявна кредитна заборгованість у розмірі 21 919,57 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідач повідомлялась апеляційним судом про відкриття апеляційного провадження в порядку письмового провадження належним чином. Так, відповідачці тричі направлялись копії апеляційної скарги та ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження - на адресу проживання та адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , а також на адреси відповідачки, вказані позивачем у скарзі. і були отримані відповідачкою лише 26.12.2024.

Межі розгляду справи апеляційним судом

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову в даній справі становить в розмірі 21 919,57 грн., що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав

Фактичні обставини, застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що згідно з копією заяви № 004-06764-190413 від 19 квітня 2013 року, анкети клієнта та інформаційної довідки про кредит від 19 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачкою укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 10000 грн., строком на 48 місяців. Розмір процентної ставки становить 9,99% річних, процентна ставка є фіксованою. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,49% в місяць ( а.с. 6-7. 14).
       Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком № 1 до № 004-06764-190413 від 19 квітня 2013 року, кінцевий строк повернення кредиту – 19 квітня 2017 року (а. с. 8).
       Згідно з копією заяви про надання/перерахування кредитних коштів від 19 квітня 2013 року, відповідачка просила здійснити надання кредитних коштів, відповідно до умов кредитного договору № 004-06764-190413 від 19 квітня 2013 року у сумі 10000 грн., шляхом їх зарахування на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий в ПАТ «КБ «НАДРА», код банку 3806764 ( а.с.10).
       Відповідно до виписки по рахунку ПАТ «КБ «НАДРА» № 58 , 19 квітня 2013 року на рахунок ОСОБА_1 зараховані грошові кошти у розмірі 10 000 грн. згідно з умовами кредитного договору (а. с. 16).
       Згідно з копією договору №2253/к від 02 червня 2020 року про відступлення прав вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до: позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) тощо, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору ( а.с. 15, 17-18).
       Відповідно до копії витягу з додатку № 1 до договору №2253/К, ТОВ «Профіт Файненс» прийняло від ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 004-06764-190413 на загальну суму 21520,17 грн., з яких: 7696,02 грн. – основна заборгованість по тілу кредиту, 3554,15 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 10470,00 грн – заборгованість по комісіям ( а.с. 19-20).
       Згідно з копією платіжного доручення № 48 від 26 травня 2020 року, ТОВ «Профіт Файненс» перерахувало АТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 1800000 грн за придбаний актив ( а с. 21).
       Відповідно до копії платіжного доручення № 49 від 27 травня 2020 року, ТОВ «Профіт Файненс» перерахувало АТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 688200 грн. за придбаний актив (а.с. 22).
       Судом першої інстанції встановлено, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за договором, та, як наслідок, утворення заборгованості. Встановлено факт отримання кредиту відповідачем на умовах платності і строковості, а також неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачкою ОСОБА_1 перед банком з його погашення, у зв`язку з чим у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 21919,57 грн (тіла кредиту) та 3354,15 грн (відсотки по кредиту).
       Разом з тим, судом першої інстанції було взято до уваги, що договір позики укладено 19.04.2013 та визначено строк повернення коштів за кредитним договором 48 місяців – до 19.04.2017, згідно із заявою № 004-06764-190413. У зв`язку з чим суд вважав за необхідне застосувати до позовних вимог банку положення ст.267 ЦК України та відмовив у задоволенні позову.
       
       Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Право на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.
       Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
       Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.
       Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
       Нормою ч. 2 ст. 267 ЦК України встановлений обов`язок суду прийняти позовну заяву про захист цивільного права або інтересу, незалежно від спливу позовної давності. В той же час, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
       З матеріалів справи вбачається, справа була розглянута судом за відсутності сторін. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом першої інстанції відповідачка повідомлялася про час розгляду справи. Відзиву не подала, про що також зазначено в судовому рішенні.
Таким чином, до ухвалення судом рішення у справі відповідачкою не було заявлено про застосування позовної давності до вимог банку за кредитним зобов`язанням, а тому суд першої інстанції безпідставно, з неправильним застосування норм матеріального права, відмовив у задоволенні позову за спливом позовної давності. 

       Вирішуючи позовні вимоги по суті, колегія суддів дійшла таких висновків. 
       Як зазначалось вище, позивачем до позовної заяви на підтвердження укладення кредитного договору між «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачкою ОСОБА_1 було додано копію Заяви № 004-06764-190413 від 19 квітня 2013 року (далі – Заява) із графіком платежів, анкети клієнта та інформаційної довідки про кредит від 19 квітня 2013 року (а.с.6-14). З вказаних документів вбачається, що між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачкою було укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 10000 грн., строком на 48 місяців; розмір процентної ставки становить 9,99% річних: розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,49% в місяць; кінцевий строк повернення кредиту – 19 квітня 2017 року.
       Також додано копію договору №2253/к від 02 червня 2020 року про відступлення прав вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», та копію витягу з додатку № 1 до договору №2253/К, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» передало, а ТОВ «Профіт Файненс» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 004-06764-190413 на загальну суму 21520, 17 грн., з яких: 7696,02 грн. – основна заборгованість по тілу кредиту, 3554,15 грн – заборгованість за нарахованими процентами за кредитом, 10470,00 грн – заборгованість по комісіям (а.с. 19-20). У позовній заяві наведено розрахунок 3 % річних від простроченої суми кредиту та 3 % річних від простроченої суми процентів (а.с.3, зворот). 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Правові позиції щодо застосування положень ст 1048 ЦК України та, зокрема, можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18), і Верховний Суд послідовно дотримується такої позицїї.
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»)
Як зазначалось вище, у Заяві позичальника 004-06764-190413 від 19 квітня 2013 року визначено розмір процентної ставки - 9,99% річних - та зазначено, що процентна ставка є фіксованою. Умов, які передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, Заява не містить. 
Згідно п. 3.1. Заяви передбачалось, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 19 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 603.00 грн. у відповідності до графіку платежів - ануїтетні платежі (на початку сплати кредиту в цих платежах переважають відсотки, і менше погашається сума кредиту).
Пунктом 4 Заяви передбачено, що в разі порушення строків сплати Платежів, Банк має право з наступного календарного дня за передбаченим днем сплати Платежу нарахувати та стягнути штрафні санкції в розмірі 10 % суми невиконаного зобов`язання, але не менше та/або не більше 150.00 грн. 
Таким чином, оскільки кінцевий строк кредитування згідно умов договору було визначено 19.04.2017 (дата внесення останнього платежу), Банк не мав права нараховувати відсотки, передбачені Заявою, після цієї дати. 
Як зазначалось вище, позивачем надано витяг з додатку до Договору про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Профіт Файненс» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 21520, 17 грн., з яких: 7696,02 грн. – основна заборгованість по тілу кредиту, 3554,15 грн – заборгованість за нарахованими процентами за кредитом, 10470,00 грн – заборгованість по комісіям (а.с. 19-20). 
Розрахунку заборгованості, про стягнення якої заявлено вимогу, позивачем не надано. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).
       У позовній заяві зазначено, що ТОВ «Профіт Файненс» повідомляє суд, що оригінали всіх документів, зазначених у додатках позову, знаходяться у позивача, інших доказів, які позивач не може надати суду – немає ( а с. 5).
       Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором – не надано інформації яким чином виникла заборгованість ОСОБА_1 – чи вносились нею платежі відповідно до Графіку платежів чи в іншій сумі; коли вона порушила (порушувала) зобов`язання по поверненню кредиту; чи нараховувались та стягувались штрафні санкції; протягом якого часу проводилось нарахування процентів та ін.
       За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правильність визначеної суми заборгованості ОСОБА_1 , право вимоги до якої прийняло ТОВ «Профіт Файненс», а отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 21520, 17 грн. – не доведені. 
Відтак, не можуть бути задоволені і похідні позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми кредиту та 3 % річних від простроченої суми процентів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

       Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно застосував наслідки спливу позовної давності без відповідної заяви сторони у вказаній справі. В той же час, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи, і суд з неправильним застосуванням норм матеріального права безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки обставини, які суд вважав встановленими – не доведені. 
За таких обставин, рішення місцевого суду, відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову через недоведеність матеріально – правової вимоги.
Керуючись ст.368, ч. 1 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 376, ст.ст.381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» задовольнити частково.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2024 – скасувати та ухвалити нове рішення. 
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 січня 2025 року. 

Суддя-доповідач                        Судді: