ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/3153/22
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 (суддя Мартинюк С.В.) 
у справі № 904/3153/22 
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ІММЕ"

ВСТАНОВИВ:
Провадження по справі №904/3153/22 про банкрутство ТОВ "ІММЕ" перебуває на стадії розпорядження майном, повноваження розпорядника майна виконує арбітражний керуючий Демчан О.І.
До суду від Foundation investment s.r.o. надійшла заява (вх.№32866/24 від 09.07.2024) про заміну кредитора на правонаступника, в якій заявник просив суд замінити кредитора у справі № 904/3153/20 про банкрутство ТОВ "ІММЕ", а саме ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на  правонаступника Foundation investment s.r.o. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 заяву Foundation investment s.r.o. (вх.№32866/24 від 09.07.2024) про заміну кредитора на правонаступника  задоволено.  Здійснено заміну кредитора у справі 904/3153/22 в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІММЕ" (49041, м. Дніпро, пр.  Праці, буд. 2 Т;  ідентифікаційний код юридичної особи 33808671), а саме первісного кредитора Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" (49100, м.Дніпро, Узвіз Кодацький, буд. 2;  ідентифікаційний код юридичної особи 33248430) на нового кредитора - Foundation investment s.r.o. (Чеська республіка, Корунни 588/4, Виногради, 120 00 Прага 2).
Не погодившись з вказаною ухвалою Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 у справі № 904/3153/22, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- господарським судом не було встановлено порядок розгляду поданої заяви та ухвалено відповідне рішення (1) без виклику учасників справи у судове засідання; (2) без винесення ухвали про прийняття поданої заяви до розгляду без призначення судового засідання, але із наданням іншим учасникам справи можливості письмово викласти свою правову позиції щодо цього процесуального питання;
- господарським судом не досліджувалось питання існування у заявника-нерезидента оригіналів поданих документів та позбавлено можливості інших учасників справи ініціювати їх надання й подальший огляд;
- видом діяльності Компанії не являється грошове посередництво, фінансовий лізинг, інші види кредитування, інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, тому укладення Договору про відступлення права вимоги не можна охарактеризувати типовою для діяльності Foundation investment s.r.o. угодою, що викликає сумнів у її реальності;
- вступ у справу нерезидента спрямований виключно можливість її затягування через створення обов`язку для Господарського суду повідомляти про дату, час і місце розгляду справи в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, Гаага, 1965, учасником якої є Чеська Республіка, та яка є чинною в Україні згідно із Законом України “Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах”. 
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду. 
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
08.01.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" надійшли пояснення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. 
25.02.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" надійшли додаткові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. 
Учасники справи про банкрутство ТОВ "ІММЕ" не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзив на апеляційну скаргу.
Згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні 26.02.2025 брали участь представники АТ «КБ «Приватбанк» (апелянт), ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" та арбітражний керуючий розпорядник майна боржника Демчан О.І. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України»  (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків провадження, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує її розгляд, вважаючи за можливе здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі учасників справи, які не з`явилися.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Представник АТ «КБ «Приватбанк» в судовому засіданні 26.02.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну кредитора на правонаступника. 
Представник ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" та арбітражний керуючий заперечили проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у поясненнях, наполягали на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав. 
Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..
Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 9 КУзПБ).
За положеннями ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, провадження по справі №904/3153/22 про банкрутство ТОВ "ІММЕ" перебуває на стадії розпорядження майном, повноваження розпорядника майна виконує арбітражний керуючий Демчан О.І. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2023 визнано грошові вимоги ТОВ "Аграрний дім"  до ТОВ "ІММЕ" на суму 4 962, 00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму  1 688 219,90 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів, решту вимог - відхилено.
Ухвалою господарського суду і від 24.10.2023 заяву №1110/1 від 11.10.2023 ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" про заміну кредитора на правонаступника – задоволено. Замінено кредитора у справі №904/3153/22 про банкрутство ТОВ «ІММЕ» - ТОВ «Аграрний дім» на правонаступника – ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ". 
До суду від Foundation investment s.r.o. надійшла заява (вх.№32866/24 від 09.07.2024) про заміну кредитора на правонаступника, в якій заявник просить суд замінити кредитора у справі №904/3153/20 про банкрутство ТОВ "ІММЕ", а саме ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на  правонаступника Foundation investment s.r.o. 
12.06.2024 року між ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та Foundation investment s.r.o. укладено Договір про відступлення права вимоги № 12-06/2024- ІС.
Відповідно до п.1 Договору у порядку та на умовах, визначених даним Договором та чинним в Україні законодавством, Сторона-1 відступає, а Сторона-2 набуває частку права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІММЕ» (надалі іменується - «Боржник-1») у розмірі у розмірі 1 229 462,32 гривень (один мільйон двісті двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят дві гривні 32 копійок), що еквівалентно 28 289,93 Євро відповідно до офіційного курсу гривні до Євро, встановленого НБУ на дату укладання цього договору, яка виникла на підставі наступних бухгалтерсько-фінансових та правових документів Сторони-1 (надалі іменується - «Основний договір»), а саме:
- Договір доручення №01/12-2020 від 01.12.2020, укладеного між ТОВ «ПРИВАТОФИС» (ЄДРПОУ 33546549) та ТОВ «ІММЕ» (ЄДРПОУ 33808671);
- Договір відступлення права вимоги від 16.12.2020, укладеного між ТОВ «АГРАРНИЙ ДІМ» (ЄДРПОУ 38949028) та ТОВ «ПРИВАТОФИС» (ЄДРПОУ 33546549);
- Договір про відступлення права вимоги № 11092023 від 11.09.2023, укладеного між ТОВ"АГРАРНИЙ ДІМ" (ЄДРПОУ 38949028) та ПРАТ СК "ІНГОССТРАХ" (ЄДРПОУ 33248430);
- Ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2023, 24.10.2023 в справі №904/3153/22;
в результаті чого Сторона 2 стає Первісним кредитором за Основним договором на суму основного боргу у розмірі 1 229 462,32 гривень (один мільйон двісті двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят дві гривні 32 копійок), що еквівалентно 28 289,93 Євро відповідно до офіційного курсу гривні до Євро, встановленого НБУ на дату укладання цього договору. Сторона-1 також підтверджує, що грошові зобов`язання Боржника перед Стороною-1 на момент укладення цього Договору не виконані.
Відповідно до п. 3 Договору встановлено, що за цим договором до Сторони-2 переходить право вимагати (замість Сторони-1) від Боржника-1 належного та реального виконання обов`язку, визначеного в пункті 1 цього Договору в загальні сумі 1 229 462,32 гривень (один мільйон двісті двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят дві гривні 32 копійок), що еквівалентно 28 289,93 Євро відповідно до офіційного курсу гривні до Євро, встановленого НБУ на дату укладання цього договору, а Сторона-1 втрачає зазначене право вимоги до Боржника. В тому числі Сторона-1 відступає Стороні-2 право вимоги, яке виникло (з урахуванням відсотків та судового збору за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2023 №904/3152/22) або може виникнути у майбутньому у зв`язку з невиконанням Боржником своїх зобов`язань.
Моментом переходу права вимоги Сторони-1, за Основним договором до Сторони-2 є момент підписання цього Договору (п. 4 Договору).
Сторона-1 зобов`язується передати Стороні-2 належним чином засвідчені копії всіх відповідних документів, які підтверджують право вимоги, що відступається за цим Договором та інформацію, яка є важливою для його реалізації, в день укладання Сторонами цього Договору (п. 5 Договору).
Згідно з відступленням права вимоги за цим Договором Сторона-2 зобов`язується сплатити Стороні-1 компенсацію у розмірі 1 414,50 Євро (одна тисяча чотириста чотирнадцять Євро 50 центів) шляхом перерахування вказаної суми на банківський рахунок Сторони-1. Термін сплати компенсації - до 31 грудня 2023 року. Валюта Договору та платежу за цим договором - Євро (п.п. 6, 7, 8 Договору).
Згідно пункту 12 визначено, що Договір діє до 31.12.2026, але в будь-якому випадку до повного та належного виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором в повному обсязі. Сторони погодили, що строк позовної давності за цим Договором встановлюється 15 (п`ятнадцять) років.
До суду надано акт прийому-передачі документів від 12.06.2024 до Договору про відступлення права вимоги №12-06/2024-ІС.
Враховуючи, що Foundation investment s.r.o. є правонаступником ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» про що свідчить Договір №12-06/2024-ІС від 12.06.2024 про відступлення права вимоги, заміна кредитора не порушує вимоги інших кредиторів боржника та загальний порядок здійснення судового провадження у справі про банкрутство ТОВ "ІММЕ", господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви Foundation investment s.r.o. (вх.№32866/24 від 09.07.2024) про заміну кредитора на правонаступника.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вичиняється у такій самій формі, що правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 465/646/11.
Виходячи з аналізу п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України допустимою є можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво).
Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Натомість заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до положень статті 43 КУзПБ у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі.
Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. 
Матеріалами справи підтверджено, що Між Foundation investment s.r.o та ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» було укладено Договір про відступлення права вимоги N 12-06/2024-ІС від 12.06.2024р. За змістом наведеного договору ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» (за змістом договору Сторона 1) відступило на користь Foundation investment s.r.o (за змістом договору Сторона 2) частку права вимоги до ТОВ "ІММЕ" у розмірі 1 229 462, 32 гривень, яка виникла на підставі наступних бухгалтерсько-фінансових та правових документів Сторони-1 (надалі іменується - «Основний договір»), а саме:
- Договір доручення №01/12-2020 від 01.12.2020, укладеного між ТОВ «ПРИВАТОФИС» (СДРПОУ 33546549) та ТОВ «ІММЕ» (ЄДРПОУ 33808671);
- Договір відступлення права вимоги від 16.12.2020, укладеного між ТОВ «АГРАРНИЙ ДІМ» (ЄДРПОУ 38949028) та ТОВ «ПРИВАТОФИС» (ЄДРПОУ 33546549);
- Договір про відступлення права вимоги № 11092023 від 11.09.2023, укладеного між ТОВ "АГРАРНИЙ ДІМ" (ЄДРПОУ 38949028) та ПРАТ СК "ІНГОССТРАХ" (ЄДРПОУ 33248430);
- Ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2023, 24.10.2023 в справі №904/3153/22;
в результаті чого Сторона 2 стала Первісним кредитором за Основним договором на суму основного боргу у розмірі 1 229 462,32 грн.
На виконання умов Договору 12.06.2024 сторони склали Акт прийому-передачі документів, який був представлений суду.
Господарським судом були досліджені оригінали вказаних документів при вирішенні питання про заміну кредитора, чим спростовуються протилежні твердження апелянта.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доказів визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги N 12-06/2024-ІС від 12.06.2024 учасниками справи не надано.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що з 12.06.2024 компанія Foundation investment s.r.o. набула право грошової вимоги до ТОВ "ІММЕ" у розмірі 1 229 462,32 грн.
Щодо відсутності оплати за Договором відступлення слід зауважити, що відповідно до п. 4 Договору про відступлення права вимоги N 12-06/2024-ІС від 12.06.2024 моментом переходу права вимоги Сторони-1 за основним договором до Сторони-2 є момент підписання цього Договору.
Згідно з відступлення права вимоги за цим договором Сторона-2 зобов`язується сплатити Стороні-1 компенсацію у розмірі 1   414,50 ЄВРО шляхом перерахування вказаної суми на банківський рахунок Сторони-1 (п. 6 Договору).
Пунктом 7 Договору передбачено термін сплати компенсації до 31.12.2026.
Таким чином, станом на дату розгляду клопотання про заміну кредитора правонаступником, так само як і станом на дату апеляційного перегляду строк виконання зобов`язань ще не настав, проте відсутність оплати за Договором про відступлення права вимоги не вказує на його недійсність.
Вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником.
Отже, підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
У постанові від 26.07.2023 у справі № 910/12257/13 Верховний Суд звернув увагу, що питання правонаступництва у справі про банкрутство врегульовано статтею 43 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Порядок розгляду заяви та вирішення судом про процесуальне правонаступництво визначений Господарським процесуальним кодексом України. Суд зауважив, що поряд з цим, існує відмінність між регулюванням правонаступництва у справі про банкрутство, передбаченого нормами Кодексу України з процедур банкрутства, і процесуальним правонаступництвом у позовному провадженні, передбаченим Господарським процесуальним кодексом України.
У постанові від 03.10.2023 у справі № 908/2609/17 Верховний Суд зазначив, що правонаступником кредитора, до якого перейшли усі права та обов`язки, вважається особа з моменту прийняття ухвали судом про здійснення заміни кредитора на його правонаступника.
Ураховуючи наведені висновки щодо порядку заміни кредитора правонаступником у справі про банкрутство, вбачається, що така заміна здійснюється на підставі спеціальної норми, а саме: ст. 43 КУзПБ, а не ст. 52 ГПК України.
Тобто процесуальний закон, у такому випадку, передбачає певну стадійність, яка полягає у тому, що заміна кредитора правонаступником має передувати набуття його попередником (первісним кредитором) статусу учасника у справі про банкрутство, а саме - конкурсного кредитора, що формалізується відповідним судовим рішенням господарського суду (ухвалою).
Як вже було зазначено, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2023 у справі № 904/3153/22 визнано грошові вимоги ТОВ "Аграрний дім" до ТОВ "ІММЕ" на суму 4 962,00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 1 688 219,90 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів, решту вимог - відхилено.
Ухвалою господарського суду від 24.10.2023 заяву №1110/1 від 11.10.2023 ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" про заміну кредитора на правонаступника – задоволено. Замінено кредитора у справі № 904/3153/22 про банкрутство ТОВ «ІММЕ» - ТОВ «Аграрний дім» на правонаступника – ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ".
Вказані ухвали набрали законної сили та є чинними.
Верховний Суд неодноразово зазначав про існування універсального та сингулярного правонаступництва (див. постанови Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/4288/20, від 12.04.2023 у справі № 925/436/22)
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17).
Враховуючи вищевикладене, а також презумпцію правомірності Договору про відступлення права вимоги N 12-06/2024-ІС від 12.06.2024, господарський суд дійшов правильного висновку, що компанія Foundation investment s.r.o. є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "ІММЕ" в частині набуття права вимоги до боржника у розмірі 1 229 462,32 грн. 
Посилання апелянта на те, що господарським судом не було встановлено порядок розгляду поданої заяви та ухвалено відповідне рішення (1) без виклику учасників справи у судове засідання; (2) без винесення ухвали про прийняття поданої заяви до розгляду без призначення судового засідання, але із наданням іншим учасникам справи можливості письмово викласти свою правову позиції щодо цього процесуального питання, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.
Заміна кредитора у справі про банкрутство відбувається відповідно до вимог ст. 43 Кодексу України з процедур банкрутства і заміна сторони її правонаступником може здійснюватися на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. 
Стверджуючи про порушення судом першої інстанції ст. 43 КУзПБ, скаржником не наведено аргументів, як саме розгляд заяви без участі представників учасників справи вплинув на законність прийнятого за результатом розгляду відповідного процесуального питання судового рішення, зокрема, щодо розміру права вимог, які набув новий кредитор компанія Foundation investment s.r.o, та дати набуття права вимоги.
Апелянтом також не доведено невідповідності обсягу переданих правонаступнику прав тим, що мав його правопопередник, а апеляційна скарга не містять аргументів щодо того, які істотні докази не було досліджено судом чи оцінені з порушенням вимог процесуального закону.
Частиною 3 ст. 277 ГПК України визначені порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Водночас, розгляд заяви про заміну кредитора на правонаступника без участі представників учасників справи не відноситься до таких підстав, оскільки ані Кодекс України з процедур банкрутства, ані Господарський процесуальний кодекс України не встановлюють таких вимог.
В свою чергу, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Проте, скаржником не доведено, що розгляд заяви про заміну кредитора ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" на його правонаступника - компанію Foundation investment s.r.o за участю учасників справи призвів би до іншого процесуального результату, а відтак, не відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду з наведених підстав.
В свою чергу, заява про заміну кредитора його правонаступником не розглядалася в порядку ст. 45 КУзПБ, оскільки зазначені вимоги кредитора ТОВ "Аграрний дім", правонаступником якого є ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах", вже були визнані судом і затверджені, а також внесені до реєстру вимог кредиторів згідно черговості задоволення.
Оскільки предметом клопотання про заміну кредитора у справі про банкрутство не були заяви про визнання грошових вимог конкурсних чи забезпечених кредиторів, тому відсутні підстави для застосування до процедури розгляду цього клопотання вимог ч. 6 ст. 45 КУзПБ щодо розгляду клопотання саме у судовому засіданні.
Господарським судом Дніпропетровської області було досліджено подане до суду клопотання компанії Foundation investment s.r.o з додатками, належним чином надано оцінку доказам щодо переходу права грошової вимоги від ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" до компанії Foundation investment s.r.o на суму 1 229 462,32 грн.
Аргументи скарги про те, що видом діяльності Компанії не являється грошове посередництво, фінансовий лізинг, інші види кредитування, інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, тому укладення Договору про відступлення права вимоги не можна охарактеризувати типовою для діяльності Foundation investment s.r.o. угодою, що викликає сумнів у її реальності, не знайшли свого документального підтвердження в ході апеляційного перегляду справи. Натомість банком не зазначено норму з посиланням на відповідний нормативний акт, яким би встановлювалася заборона на здійснення виду діяльності, не передбаченого Статутом, але не забороненого законом. 
Відповідно до ст. 57 ГК України в установчих документах повинні бути зазначені, зокрема, найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності…
Водночас, підпунктом 4 п. 1 ст. 3 ЦК України встановлено, що однією із засад цивільного законодавства є свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. 
А згідно п. 1 ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
При цьому законодавчі документи не містять обов`язку здійснювати діяльність виключено за КВЕДами внесеними до ЄДР або до статутних документів підприємства (за виключенням окремих видів діяльності, таких як ліцензована діяльність або діяльність платників ЄП).
Таким чином, юрособа, без жодних наслідків, має право здійснювати і ті види діяльності, які не зазначено у ЄДР або її статутних документах.
Суду не надано доказів, що законодавство, за яким діє компанія Foundation investment s.r.o. забороняє підприємству займатися «непрофільним» видом діяльності.
Щодо тверджень скаржника про те, що вступ у справу нерезидента спрямований виключно можливість її затягування через створення обов`язку для Господарського суду повідомляти про дату, час і місце розгляду справи в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, Гаага, 1965, учасником якої є Чеська Республіка, та яка є чинною в Україні згідно із Законом України “Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах”, судом зауважується, що Foundation investment s.r.o., є іноземна особа з місцезнаходженням - Чеська Республіка, Корунни 588/4, Виногради, 120 00 Прага 2.
Відповідно до частини 1, 2 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частина 1 статті 365 ГПК України).
Згідно з частиною 1 статті 367 ГПК України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, до якої Україна приєдналася 19.10.2000, прийнявши відповідний нормативний акт - Закон України Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.
Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба у передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном (стаття 1 Конвенції).
Згідно зі статтею 10 Конвенції якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.
Відповідно до статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.
Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. 
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №910/8543/17 викладено правову позицію, згідно з якою вказана норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме, належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів та міркувань тощо. Положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача.
Тобто застереження, які викладені у статті 15 Конвенції стосуються лише відповідача.
Подібні за своїм змістом та суттю висновки наведені в постановах Верховного Суду від 17.11.2020 у справі №910/8012/17, від 28.09.2023 у справі № 910/12545/20.
Поміж іншого, компанія Foundation investment s.r.o. самостійно звернулася до господарського суду із клопотанням про правонаступництво за змістом якого бажає прийняти на себе права та обов`язки особи, яка є ініціатором грошових вимог до боржника. Дані обставини вказують на обізнаність іноземної Компанії про розгляд справи №904/3153/22 Господарським судом Дніпропетровської області, що виключає необхідність для направлення судового доручення.
Колегія суддів зауважує, що заміна кредитора з ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" на компанію Foundation investment s.r.o. не впливає на розмір кредиторських вимог, черговості задоволення, а також погашення цих вимог на користь АТ КБ «ПриватБанк» та інших кредиторів.
Заявником апеляційної скарги не наведено доводів, яким чином заміна кредитора на його правонаступника впливає на права та обов`язки інших кредиторів та самого боржника ТОВ «ІММЕ».
Фактично доводи апелянта зводяться до незгоди із фактом відступлення права вимоги шляхом невизнання чинного договору № 12-06/2024-ІС без його оспорення в окремому судовому порядку.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення відповідного процесуального питання, не встановлено.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, наслідком чого є відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2024, прийнятої за результатами розгляду заяви про заміну кредитора правонаступником у справі № 904/3153/22.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на її заявника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 у справі № 904/3153/22 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 у справі №904/3153/22 залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 06.03.2025

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Ю.Б. Парусніков

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко