24.02.25
22-ц/812/168/25
Провадження номер 22-ц/812/168/25 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Царюк Л. М.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О. С.,
за участі представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №469/548/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням суді Гапоненко Н. О. у приміщенні суду у селищі Березанка Миколаївської області, повне судове рішення складено 25 листопада 2024 року, за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про припинення іпотеки,
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 подали до суду зазначений позов, який обґрунтовували наступним.
18 червня 2007 року ОСОБА_6 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклали кредитний договір №014/08-112/64664 про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 44 202 доларів США строком до 18 липня 2027 року (додатковою угодою від 27.03.2012 строк був збільшений до 18 липня 2037 року).
Цього ж дня з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов`язань за кредитним договором позивачі уклали з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку Банку передано житловий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 . 
Позивачі вказували, що до 2014 року ОСОБА_6 виконував свої зобов`язання за кредитним договором належним чином. Однак у подальшому внаслідок тяжкої хвороби не зміг здійснювати щомісячне погашення кредиту. У зв`язку з цим ОСОБА_6 неодноразово звертався до Банку із заявами щодо реструктуризації або відстрочення платежів за кредитом.
У вересні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором у сумі 840 205,84 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, внаслідок чого судом було зупинено провадження у справі до залучення у справі правонаступників.
19 лютого 2018 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва провадження у справі за позовом банку закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України у зв`язку з настанням смерті фізичної особи, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Позивачі зазначали, що Банку з 2015 року було відомо про смерть ОСОБА_6 . На їх думку у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 зобов`язання за кредитним договором на підставі ч. 1 ст. 608 ЦК України припинилися. Як наслідок припинилися і зобов`язання за договором іпотеки.
Посилаючись на зазначене, позивачі просили визнати припиненим договір іпотеки, укладений 18 червня 2007 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», зареєстрований в реєстрі під №1325.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Банк вказував, що оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконані, то іпотека продовжує дію до повного виконання кредитного договору, незважаючи на смерть позичальника.
Крім того він пояснював, що позичальник і іпотекодавці були зареєстровані за однією адресою, а отже після його смерті вони прийняли спадщину ОСОБА_6 .
Також відповідач вказував на те, що в провадженні Березанського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа №469/829/20 за позовом Банку до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/08-112/64664.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.
Визнано такою, що припинена, іпотеку за договором іпотеки, укладеним 18 червня 2007 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», що посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О. Б. та зареєстрований за №1325.
З Банку на користь кожного з позивачів стягнуто по 840,80 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачами доведено припинення іпотеки, бо Банк не надав належних доказів звернення з вимогами до спадкоємців ОСОБА_6  в порядку ст.1281 ЦК України. З огляду на припинення права вимоги за кредитним договором є підстави для припинення іпотеки відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку».

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Райффайзен Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи свою скаргу, Банк зазначав, що смерть боржника за кредитним договором не є підставою для припинення основного зобов`язання, як наслідок відсутні підстави для припинення іпотеки.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Позивачі зазначали, що суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для припинення іпотеки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

18 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №014/08-112/64664, за умовами якого ОСОБА_6 надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 44 202,00 доларів США строком до 18 червня 2027 року, зі сплатою 13,5% річних.
З метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором 18 червня 2007 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 передали в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0798 га, належну ОСОБА_2 , що розташовані по АДРЕСА_1 .
У пункті 8.8. договору іпотеки сторони погодили, що у випадку смерті боржника зобов`язання за цим договором переходять до його спадкоємців.
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.08.2006 ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_8 , внаслідок чого остання змінила прізвище на ОСОБА_9 .
07 вересня 2007 року Банк та ОСОБА_10 уклали додаткову угоду №1/1 до кредитного договору від 18 червня 2007 року, якою встановили процентну ставку у розмірі 9,00% річних (т.1 а.с.110).
06 січня 2009 року  Банк та ОСОБА_10 уклали додаткову угоду №014/08-112/64664/2, в якій передбачили, що з 06 січня 2009 року процентна ставка визначена у розмірі 3,00% річних строком на 12 місяців. По закінченню 12 місяців з моменту підписання цієї додаткової угоди розмір процентної ставки за користування кредитом встановлюється на рівні процентної ставки, що діяла до моменту укладення додаткової угоди (т.1 а.с.111-113).
Додатковою угодою №3 від 15 січня 2010 року тимчасово на строк з 16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 3,00% річних; після 15 січня 2011 року проценти розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 9,00% річних; процентна ставка підвищується до розміру 16,85% річних у випадку, якщо з будь-яких причин на поточний (картковий) рахунок позичальника, відкритий у кредитора, припинилося зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника (т.1 а.с.114--116).
Додатковою угодою №4 від 16 січня 2011 року тимчасово на строк з 16 січня 2011 року по 15 січня 2012 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5,00% річних; після 16 січня 2012 року проценти розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 9,00% річних, цей пункт втрачає свою силу, якщо позичальником буде порушено будь-які грошові зобов`язання за кредитним договором на строк, що складає 30 календарних днів; процентна ставка підвищується до розміру 13,2% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором (який також є роботодавцем) та позичальником, з наступного за днем припинення трудового договору дня (т.1 а.с.117-121).
Додатковою угодою №5 від 11 січня 2012 року тимчасово на строк                     з 16 січня 2012 року по 15 січня 2013 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 6,00% річних; після 16 січня                       2013 року проценти розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 9,00% річних, цей пункт втрачає свою силу, якщо позичальником буде порушено будь-які грошові зобов`язання за кредитним договором на строк, що складає 30 календарних днів; процентна ставка підвищується до розміру                  13,2% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором (який також є роботодавцем) та позичальником з наступного за днем припинення трудового договору дня (т.1 а.с.122-125).
Додатковою угодою №6 від 27 березня 2012 року збільшено строк кредиту на 121 календарний місяць, визначено дату остаточного погашення кредиту 18 липня 2037 року; тимчасово на період з 15 квітня 2012 року по 14 жовтня 2012 року зменшено розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором; з 15 квітня 2012 року погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтентних платежів відповідно до графіку погашення кредиту, у зв`язку з чим графік погашення кредиту, що є підставою для визначення розміру зобов`язань позичальника, викладено у новій редакції (т.1 а.с.126-130).   
27 березня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали договір про внесення змін до договору іпотеки, яким п.1.1 договору іпотеки виклали у новій редакції, а саме передбачено, що «договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/08-112/64664 від 18.06.2007, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем/боржником, за умовами якого іпотекодавець/боржник зобов`язаний до 18 липня 2037 року повернути іпотекодержателю кредит, сплатити проценти за користування ним згідно з умовами кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором та договором іпотеки. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем/боржником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах».
Інші умови договору іпотеки залишилися без змін. 
У вересні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Корабельного районного суду м.Миколаєва позов до ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №014/08-112/64664 від 18.06.2007, яка утворилася станом на 06 травня 2015 року, у сумі 39 757,89 доларів США, що еквівалентно 840 205,84 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 34 196,92 доларів США, що еквівалентно 722 685,53 грн, заборгованості за відсотками у сумі 3262,21 доларів США, що еквівалентно 68 940,48 грн, пені за прострочення сплати кредиту та відсотків у сумі 2298,76 доларів США, що еквівалентно 48 579,83 грн.
11 вересня 2015 року Корабельний районний суд м.Миколаєва відкрив провадження за вказаним вище позовом (справа №488/4069/15-ц).
З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11.11.2015 випливає, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із смертю ОСОБА_6 до залучення його правонаступників.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2017 року провадження у справі було відновлено. Також було визнано обов`язковою явку представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2018 року, яка набрала законної сили 07 березня 2018 року, провадження у справі №488/4069/15-ц закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку зі смертю відповідача, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва. У змісті ухвали зазначено, що у Спадковому реєстрі не було виявлено спадкової справи після смерті ОСОБА_6 . Позивачу було роз`яснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
В апеляційному порядку вказана ухвала не оскаржувалася, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень.
У травні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору на суму 39 796,52 доларів США тіла кредиту та відсотків, у яких вказав на можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання ними отриманих вимог. 
З ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2020 року вбачається, що 05 жовтня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
На сьогоднішній день рішення за цим позовом не ухвалено, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з ст.572 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.
 У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).
Отже, у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Наведений висновок повністю узгоджується із сталою судовою практикою, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц.
Стаття 1281 ЦК України, в редакції станом на день смерті позичальника, регламентує, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що кредитор може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: 1) безпосередньо спадкоємцю; 2) опосередковано – через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України – через консульську установу). Сплив строків, визначених статтею 1281 ЦК України, має своїм наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже й неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника регламентуються приписами статті 1281 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених порукою (іпотекою). Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань (див.: постанови від 17 квітня 2018 року
у справі №522/407/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі №520/7281/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17, від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17, від 09 жовтня 2024 року у справі №638/1046/14-ц).
Припинення іпотеки визначено нормами ЦК України та Закону України «Про іпотеку».
За правилами статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.
Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві.
Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника – юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника – юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.
Схожа за замістом норма міститься у Законі України «Про іпотеку», зокрема, стаття 17 регламентує, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Також підстава для припинення застави (іпотеки) міститься у частині першій статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.
Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема у результаті його смерті.
У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
За змістом зазначеної норми у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи – її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна.
Слід наголосити, що зобов`язання за договором іпотеки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем).
У разі отримання такої згоди правовідносини іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), іпотека визнається припиненою.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №570/3891/14.
Задовольняючи позовні вимоги позивачів про припинення іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що припинення іпотеки відбулося внаслідок припинення основного зобов`язання, тому що Банк не пред`явив вимог до спадкоємців ОСОБА_6 в порядку ст.1281 ЦК України, у зв`язку з чим втратив право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за додатковим. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Матеріали справи свідчать, що позичальник ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
АТ «Райффайзен Банк» дізнався про смерть ОСОБА_6 у 2015 році в рамках розгляду цивільної справи №488/4069/15-ц за позовом Банку до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, у якій ухвалою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 24 грудня 2015 року було зупинено провадження у справі у зв`язку із смертю позичальника та необхідністю залучення правонаступників.
Банк як кредитор вимогу до спадкоємців боржника в будь-який спосіб (безпосередньо спадкоємцю або опосередковано – через нотаріуса) у строки, визначені частиною другої статті 1281 ЦК України, не пред`являв.
Таким чином сплив передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги як за основним, так і за додатковим зобов`язанням.
За такого суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що за встановлених обставин іпотека припинилася.
Крім того у матеріалах справи відсутні докази, що іпотекодавці давали свою згоду забезпечувати виконання зобов`язання спадкоємцем позичальника ОСОБА_6 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Райффайзен Банк» підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, бо воно є законним та обґрунтованим. 

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» залишити без задоволення, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         О. В. Локтіонова

Судді         Т. В. Крамаренко

Л. М. Царюк        

Повна постанова складена 24 лютого 2025 року.