ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 161/21353/23
провадження № 51-4456 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 04 червня 2024 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя  АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286-1КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
2. Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
3. Волинський апеляційний суд ухвалою від 04 червня 2024 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.
4. Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за детально наведених у вироку обставин.
5. Як установив суд, 13 жовтня 2023 року близько 21:30 ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки AUDI A6 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись зі швидкістю 80 км/год автодорогою по вул. Дружби в с. Вербаїв Луцького району у напрямку с. Боратин, порушив пп. «б» п. 2.3, пп. «а» п. 2.9, пунктів 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, допустив виїзд за межі проїзної частини на узбіччя по праву сторону ходу свого руху, де здійснив зіткнення з бетонним парканом.
6. Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив пасажиру автомобіля марки AUDI A6 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
7. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
8. Зазначає, що суд розглянув справу на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), однак, оскільки сторона захисту під час судового провадження (в ході судових дебатів) оспорювала обсяг обставин, які пом`якшують покарання, місцевий суд мав дотриматися положень ч. 5 ст. 364 КПК та повернутися до перевірки доказами цих обставин, а також змінити обсяг доказів, котрі слід дослідити в частині оспорюваних обставин, однак цього не зробив чим допустив істотне порушення вимог процесуального закону. Також захисник стверджує, що в матеріалах провадження відсутні журнали (протоколи) усіх судових засідань місцевого суду з посиланням на відповідні відеозаписи.
9. Обґрунтовуючи неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, захисник послався на незастосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК, що стало підставою для призначення покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, внаслідок суворості. Наголошує, що безпідставно не було визнано обставинами, що пом`якшують покарання повне визнання вини, активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення, примирення з потерпілим, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
10. Зазначені порушення були залишені поза увагою судом апеляційної інстанції, а тому просить скасувати обидва судові рішення щодо свого підзахисного.
11. Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
12. Захисник та засуджений підтримали подану касаційну скаргу, а прокурор заперечував щодо її задоволення.
Мотиви Суду
13. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
14. Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
15. Відповідно до положень ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
16. Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються і не заперечуються.
17. Доводи касаційної скарги захисника про те, що місцевий суд розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у порядку ч. 3 ст. 439 КПК, однак з огляду на позицію захисника, висловлену в судових дебатах щодо кількості обставин, які, на його думку, пом`якшують покарання, мав би в цій частині провести повний судовий розгляд з огляду на положення ч. 5 ст. 364 КПК є необґрунтованими.
18. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
19. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 і його захиснику суд роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК, що підтверджується наявними в матеріалах провадження розписками (а. п. 61, 63).
20. За змістом ч. 5 ст. 364 КПК учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин. 
21. Як убачається з журналу судового засідання від 15 лютого 2024 року (а. п. 81-82) та технічного носія інформації, на яких відображене зазначене судове засідання, захисник під час судових дебатів висловив свою позицію щодо обставин, які пом`якшують покарання, зазначивши, що такими є повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування потерпілому майнової та моральної шкоди, примирення з потерпілим, відшкодування збитків лікувальному закладу (зазначені письмові пояснення долучені до матеріалів провадження а. п. 77-80). При цьому, жоден з учасників кримінального провадження не заявили клопотань щодо подачі та дослідження нових доказів чи відновлення з`ясування обставин у кримінальному провадженні. Таким чином, постановляючи вирок, місцевий суд дотримався вимог кримінального процесуального закону, а посилання захисника на те, що при призначенні  ОСОБА_7 покарання суд не врахував ряд обставин, що пом`якшують покарання, є безпідставними.
22. Так, відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
23. При цьому, питання призначення покарання пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
24. З вироку місцевого суду вбачається, що суд, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким, дані, що характеризують особу винного, а саме, те, що він є особою молодого віку, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, повністю відшкодував заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, позицію потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_7 , обставини, які пом`якшують покарання винного, - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, призначив засудженому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК.
25. При цьому, суд вказав, що при призначенні покарання враховує встановлену законом заборону застосування інституту звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, оскільки зазначений інститут не застосовується до осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
26. Також цей суд аргументував свою позицію про неможливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК, про що просила сторона захисту, з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, зокрема за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що на думку суду свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення правопорушень.
27. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК. 
28. Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника, в якій останній просив скасувати його та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, погодився з висновками місцевого суду вмотивувавши своє рішення. При цьому апеляційна скарга захисника в частині обґрунтування його доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону (недотримання ч. 3 ст. 439, ч. 5 ст. 364 КПК), неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування ст. 69 КК), невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості за змістом є аналогічною доводам його касаційної скарги.
29. Постановляючи ухвалу, апеляційний суд послався на те, що місцевий суд при призначенні ОСОБА_7 покарання діяв відповідно до своїх дискреційних повноважень та призначив покарання, яке відповідає положенням статей 50, 65 КК. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що захисник у апеляційній скарзі, порушуючи питання про скасування судового рішення суду першої інстанції не послався на жодну з обставин, передбачених ч. 1 ст. 415 КПК. При цьому будь яких порушень застосування положень ч. 3 ст. 439 КПК цей суд не встановив.
30. Ухвала суду апеляційної інстанції не суперечить положенням статей 370, 419 КПК, а переконливих аргументів на спростування висновків цього суду в поданій скарзі не зазначено.
31. Колегія суддів касаційної інстанції, у цьому конкретному випадку, погоджується з мотивами, викладеними в ухвалі апеляційного суду про те, що призначене ОСОБА_7 мінімальне покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК відповідає засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що узгоджується з приписами статей 50, 65 КК.
32. Суд також зазначає, що згідно зі сталою судовою практикою під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним та певною мірою ініціативним. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину. 
33. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що така обставина, яка пом`якшує покарання - як активне сприяння розкриттю злочину не була визнана ні в обвинувальному акті органом досудового розслідування, ні судом під час судового розгляду. В ході судового розгляду стороною захисту не було повідомлено жодних даних, які б свідчили про наявність у засудженого ознак активного сприяння розкриттю протиправного діяння, яке ставиться йому у вину, а добросовісна поведінка винного під час досудового слідства та судового розгляду не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину. Не зазначено про такі обставини і в касаційній скарзі, з огляду на що доводи захисника щодо неврахування судами такої пом`якшуючої обставини є необґрунтованими.
34. Посилання захисника на відсутність у матеріалах кримінального провадження журналів усіх судових засідань суду першої інстанції з посиланням на відповідні відеозаписи спростовується матеріалами провадження. Так, в суді першої інстанції відбулися підготовче засідання 14 грудня 2023 року (журнал судового засідання міститься на а. п. 43-44), судові засідання 09 січня, 05 та 15 лютого 2024 року (журнали судових засідань міститься на а. п. 64-65, 73, 81-82 відповідно). Записи всіх судових засідань містяться в матеріалах кримінального провадження (на обкладинці).
35. Крім цього з матеріалів провадження вбачається, що 20 грудня 2023 року та 24 січня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників судового засідання і наявністю клопотання про захисника про відкладення судового розгляду фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалася про що складено довідки секретарем судового засідання (а. п. 35, 70). 
36. Ураховуючи, що істотних порушень норм матеріального чи процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, колегія суддів не встановила, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                    ОСОБА_3