ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 р. 	Справа № 440/10143/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 30.09.24 по справі № №440/10143/24
за позовом                        ОСОБА_1  
до                       Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив суд: 
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2021, 2022 та 2023 роки);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у розмірі, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки за призначенням пенсії за 2021, 2022 та 2023 роки, з урахуванням проведених виплат.
Обгрунтовуючи позов позивач посилався на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, який протиправно відмовив у перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, тобто показника, який мав враховуватися при призначенні пенсії за віком позивача.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 позов ОСОБА_1 у справі №440/10143/24 залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Законом № 1058-IV позивач звернулася вперше у жовтні 2022 року. У зв`язку з чим, слід дійти висновку, що в даному випадку мало місце саме призначення позивачу пенсії за віком ідповдно до Закону №1058-IV на підставі її заяви від 26.10.2022. А відтак, при обисленні розміру пенсійної виплати відповідач мав застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, тобто за 2020-2022 роки, як того вимагає частина 2 статті 40 Закону №1058-IV. Наполягав на тому що, працівники регіонального відділу ПФУ ввели в оману позивача, а саме продиктували їй текст заповнення заяви щодо перерахунку пенсії саме за 2021-2023 роки, оскільки остання звернулась із заявою про перерахунок у 2024 році. При цьому позивачу призначено пенсію за віком у 2023 році, а тому їй необхідно застосувати середній показник заробітної плати за 2020-2022 роки. Винної поведінки позивача в даній обстановці не було. А тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у ГУПФ в Полтавській області, де з 01.10.2010 отримувала пенсію за вислугу років, призначену на підставі пункту "е" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення", яка обчислена відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З досягненням 24.11.2023 пенсійного віку позивач 28.11.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуто заяву ОСОБА_1 від 22.07.2024. 
За результатами вказаної заяви Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення №916250135021 від 29.07.2024. Вказане рішення мотивоване тим, що з 28.11.2023 ОСОБА_1 переведено з пенсії за вислугу років на пенсію завіком з врахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки -3764,40 грн збільшеного на коефіцієнти 1.17, 1.11, 1.11, 1.14 та 1.97 (7405,03 грн). Підстави для застосування середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2021-2023 роки, при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відсутні. 
22 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою щодо перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки відповідно до Закону №1058-IV.
Рішенням ГУПФ в Хмельницькій області (за принципом екстериторіальності) від 29.07.2024 №916250135021 позивачу відмовлено у застосуванні середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2021-2023 роки, при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком (а.с. 13).
Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Колегія суддів зазначає, що ні станом на момент призначення позивачу пенсії вперше, ні на теперішній час Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV такий вид пенсії як "за вислугу років" не передбачає.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з приписами частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить на користь висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.
Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом №1058-ІV.
Отже, у випадку коли особі призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком у такому випадку передбачена іншим законом, аніж пенсія за вислугу років.
Також, зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду України від 29.11.2016 року по справі № 133/476/15-а.
В постанові від 31.10.2018 року по справі № 876/5312/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зверненні особи, якій призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, а тому позиція суду касаційної інстанції, що пенсія за вислугу років призначається Законом №1058-IV, є необґрунтованою.
Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 23.10.2020 у справі № 528/196/17, від 16.06.2020 у справі № 127/7522/17, від 28.09.2022 у справі №184/886/17, від 29.03.2023 у справі № 240/4170/19, від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Як не заперечує сам відповідач, у 2010 році позивачу призначена пенсія за вислугу років.
При цьому такий вид пенсії був визначений Законом України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-ІV позивач у 2023 році звернулася вперше.
Таким чином, отримуючи пенсію за вислугу років, позивач не користувалася жодним із видів пенсій, встановлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV, а тому звернувшись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, позивач використала право на призначення пенсії у солідарній системі відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV вперше, та перейшла з одного виду пенсії на інший.
При цьому, обчислюючи пенсію ОСОБА_1 за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким здійснювалося призначення позивачу пенсії за віком, помилково ототожнило поняття "переведення на інший вид пенсії" та "призначення пенсії", внаслідок чого в розрахунку пенсії з 28.11.2023 Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області неправомірно враховано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні не за той період (2014-2016 роки), як це має бути для пенсії, яка призначена вперше відповідно до Закону №1058-IV (тобто має бути врахований показник на 2020-2022 роки).
Відтак, право на визначення нового показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні пов`язується саме з моментом призначення пенсії за віком, а не з її перерахунком. 
Судовим розглядом встановлено, що позивач 22.07.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою щодо перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки відповідно до Закону №1058-IV.
Враховуючи вищенаведені висновки суду про те, що пенсія позивача за віком мала бути обрахована з 28.11.2023 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки (тобто три останні календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), права на обчислення пенсії з урахуванням такого показника за 2021-2023 роки під час звернення з метою здійснення перерахунку (а не призначення) пенсії позивач не набула. 
Тож у дослідженому випадку відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у 2023 році.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність заявленого позову, та наявність підстав відмови у задоволенні вказаного.
Стосовно доводів позивача про введення її в оману працівниками Пенсійного фонду, під час написання заяви щодо перерахунку її пенсії, колегія суддів наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Зі змісту позовної заяви не вбачається посилань позивача, як на підставу позову, введення її в оману представниками Пенсійного фонду під час написання заяви про перерахунок її пенсії, жодних доказів щодо вказаного позивачем також не долучено ні до позову, ні до апеляційної скарги.
Відтак, колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 по справі № №440/10143/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    В.Б. Русанова