У х в а л а
29 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 753/8684/23
Провадження № 61-7108ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 (далі - скаржник)
на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 8 квітня 2024 року 
у справі за позовом скаржника до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - відповідач) про захист прав споживача, стягнення безпідставно списаних коштів і відшкодування моральної шкоди та 
в с т а н о в и в :
1.           У травні 2023 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 96 500,00 грн безпідставно списаних коштів, 815,00 грн комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію, 21 679,45 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, 3 818,39 грн збитків від інфляції та 100 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.
2.           1 грудня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
3.           8 квітня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.
4.           15 травня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження, скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Обґрунтував скаргу так:
-                   суди застосували Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року та постанову Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 5 листопада 2014 року, які втратили чинність. Тому оскаржені судові рішення слід скасувати на підставі частини третьої статті 412 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України);
-                   саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції як списання коштів із рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення треба тлумачити переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, його правовідносини з банком фактично не є рівними (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22);
-                   апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2015 року від № 202/10128/14-ц, від 1 лютого 2018 року у справі № 758/7327/14-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 711/11121/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц, від 5 серпня 2020 року у справі № 759/423/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц. Касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
-                   Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 7 червня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі № 176/1445/22, правовідносини у якій є подібними до правовідносин у справі № 753/8684/23. Зазначив, що касаційна скарга може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також має виняткове значення для скаржника;
-                   через неправомірні дії відповідача скаржник позбавлений значної для нього суми коштів. Це зумовило погіршення стану його здоров`я (коливання артеріального тиску та головний біль), унаслідок чого скаржник звертався до закладу охорони здоров`я для отримання медичної допомоги.
5.           20 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав: надати заяву з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, докази на підтвердження дати отримання копії постанови апеляційного суду від 8 квітня 2024 року та того, що засобами поштового зв`язку копію зазначеного судового рішення він не отримав.
6.           24 липня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду заяву «про поновлення строку на касаційне оскарження та усунення недоліків касаційної скарги», у якій вказав на таке: апеляційний суд розглянув справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; з 1 до 12 квітня 2024 року у скаржника була щорічна відпустка, під час якої він перебував за кордоном (до касаційної скарги додав витяг із наказу АТ «Ощадбанк» № 303в від 11 березня 2024 року «Про відпустки»); скаржник не має власної електронної адреси, тому в апеляційній скарзі вказав службову, до якої доступ мав лише з 15 квітня 2024 року (перший робочий день після виходу з відпустки), коли виявив лист від Київського апеляційного суду з оскарженою постановою, надісланий 8 квітня 2024 року (вих. № 753/8684/23/69376/2024); скаржник не має зареєстрованого електронного кабінету й офіційної електронної пошти, про що повідомляв суди обох інстанцій; надіславши на службову електронну адресу копію постанови, апеляційний суд не виконав вимоги статті 272 ЦПК України; 24 липня 2024 року скаржник отримав оскаржену постанову у приміщенні суду першої інстанції під розписку, копію якої додав.
7.           27 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржнику на п`ять днів із дня вручення тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги. Скаржник повинен був додатково обґрунтувати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, зокрема подати відповідні докази із матеріалів справи, та надати копію відповідної заяви для відповідача.
8.           22 жовтня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги. Зазначив, що апеляційний суд надіслав повний текст оскарженої постанови лише на службову електронну пошту скаржника, що не відповідає приписам статті 272 ЦПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 454/1883/22 (пункт 91)); тому слід вважати, що копію цього судового рішення скаржник не отримав. 
До заяви додав, зокрема, копії: внутрішнього опису до тому другого матеріалів справи № 753/8684/23; супровідних листів апеляційного суду від 8 квітня 2024 року № 753/8684/23/69376/2024 про надсилання копії постанови, зокрема, на електронну адресу скаржника та від 9 квітня 2024 року № 753/8684/23/70055/2024 про надсилання матеріалів цивільної справи на адресу суду першої інстанції; звітів про надсилання вихідної кореспонденції апеляційного суду; заяви про видачу копії оскарженої постанови, згідно з якою скаржник її отримав 24 липня 2024 року; заяви про усунення недоліків з доданими до неї матеріалами для відповідача. 
8.1.       Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).
8.2.       Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
8.3.       Оскільки скаржник подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії оскарженої постанови, то пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.
9.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
9.1.       Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга може мати фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у справах про захист прав споживачів фінансових послуг, які скаржаться на те, що стали жертвами шахрайських дій із коштами на їхніх банківських рахунках. Ця скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У ній є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.           Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 8 квітня 2024 року.
2.           Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 8 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача, стягнення безпідставно списаних коштів і відшкодування моральної шкоди.
3.           Витребувати з Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу № 753/8684/23.
4.           Надіслати відповідачу копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити йому право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко