10.02.25
22-ц/812/15/25

Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6668/21
Провадження № 22-ц/812/15/25
Провадження № 22-ц/812/16/25 Доповідач апеляційного суду- Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

10 лютого 2025 року                         м. Миколаїв справа № 490/6668/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Самчишиної Н.В.,
суддів: Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
представника відповідача – Миргородової О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану адвокатом Мантуленко Оленою Володимирівною та Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шолох Л.М., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що з 2018 року працював у воєнізованій охороні Одеської залізниці. За час роботи до нього жодного разу не застосовувались догани або інші дисциплінарні стягнення та покарання.
У травні 2021 року ознайомився з двома наказами: від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11 травня 2021 року № 193, в яких мова йшла про зміну істотних умов праці, зокрема в частині розміру премії.
Відповідно до змісту останнього наказу він переведений з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1 на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв НОР- 4. Тобто при переведені змінилося профілювання команди - з команди з профілактичної роботи на команду з охорони вантажів і об`єктів, та прив`язка до місцевості - Херсонський та Миколаївський регіон НОР-1 на ст. Миколаїв НОР-4, а також юридичні адреси та керівництво.
Вказував, що нові посадові інструкції, об`єм завдань які покладаються на команду з охорони вантажів та об`єктів, посадові інструкції працівників цієї команди він не отримував. Між тим, професійні обов`язки з профілактичної роботи та команди охорони вантажів і об`єктів кардинально відрізняються і фактично відбувається зміна службових обов`язків, об`єму робіт та завдань. Вважав, що відбулось саме переведення на нову роботу, а не переміщення, згоду на яке він не надавав.
Листом від 26 травня 2021 року відповідач повідомив його та інших працівників, що на підставі наказів від 30 квітня 2021 року № 181 та від 11 травня 2021 року № 193 внесені зміни до істотних умов праці, зокрема в частині розміру премії. В цьому ж листі його повідомлено про наслідки, передбачені пунктом 6 статті 36 КЗпП України.
Однак, з цього листа не зрозуміло, який розмір премії мається на увазі. Премія відноситься до додаткової заробітної плати, і є формою заохочення, а тому сам по собі розмір премії не може вважатись істотною умовою праці, оскільки може змінюватись кожного місяця, залежить від факторів непов`язаних з показниками роботи або результатами господарської діяльності (зокрема, відсутність премії за відсутності фінансування). Сам лист свідчить про пропуск відповідачем строку повідомлення про зміну істотних умов праці.
Крім цього, в листі міститься посилання на наказ від 30 квітня 2021 року № 181, згідно з яким відбувається саме зміна штатного розпису та виведення посад зі штату, проте із самого наказу вбачається лише те, що частина працівників переводиться до інших відділів, а частина вивільняється.
26 липня 2021 року він ознайомлений із наказом про звільнення з займаної посади на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, у цей же день отримав трудову книжку, а через 4 дні після звільнення з ним проведений розрахунок.
Вважав, що мало місце фактичне скорочення і тому його мали б звільнити на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Окрім цього, при повній ліквідації команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1 він, як учасник бойових дій, мав переважне право на залишення на роботі.
Посилаючись на порушення відповідачем строків сповіщення його про зміну істотних умов праці, відсутність зміни істотних умов праці, як і підстави для їх виникнення (зміни в організації виробництва і праці), невірно вибрані відповідачем підстави для припинення трудового договору (пункт 6 статті 36 замість частини першої статті 40 КЗпП України), не врахування при переведені та подальшому звільнені, що він є членом профспілки та учасником бойових дій, позивач просив:
- визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 30 квітня 2021 року №181 та від 11 травня 2021 року № 193;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 26 липня 2021 року № 161-ос про його звільнення з займаної посади;
- поновити його на роботі на посаді стрільця 4 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1;
- стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу з 27 липня 2021 року до дня поновлення на роботі.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року відповідача регіональну філію «Одеська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» замінено на належного відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця».
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року, з врахуванням ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2023 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано пункти 1 та 3 наказу регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 30 квітня 2021 року № 181 в частині вилучення зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони штатної одиниці, згідно з додатком 1 до цього наказу, яку обіймав ОСОБА_1 , та продовження трудового договору з ним у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 4 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Скасовано наказ регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 11 травня 2021 року № 193 в частині що стосується ОСОБА_1 .
Скасовано наказ виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 26 липня 2021 року № 161-ос про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіонів з 26 липня 2021 року.
Стягнуто з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 284 480,00 грн без урахування обов`язкових зборів, податків та платежів. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
Суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача із посади на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України здійснено з порушенням приписів Кодексу законів про працю України. Суд зазначив, що зміна розміру премії, враховуючи відсутність змін в організації виробництва і праці відповідача, не може вважатися зміною істотних умов праці, доказів наявності будь-яких інших змін істотних умов праці позивача, про які він був повідомлений перед звільненням, відповідач не надав. Суд дійшов висновку, що у даному випадку не відбулося зміни істотних умов праці позивача, тому незгода позивача із зменшенням розміру премії не може вважатися підставою для звільнення його за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мантуленко О.В. просила рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року скасувати в частині стягнення з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 284 480 грн 00 коп. без урахування обов`язкових зборів, податків та платежів та стягнення з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» на користь держави суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 3632 грн 00 коп. та в цій частині ухвалити нове рішення про стягнення з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 284 480 грн 00 коп. без врахування обов`язкових зборів, податків та платежів та стягнути з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь держави суму судового збору за подачі позову до суду у розмірі 3632 грн 00 коп., в іншій частині судове рішення залишити без змін.
Вказувала, що саме з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» повинні бути стягнуті кошти, зокрема компенсація середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції АТ «Укрзалізниця» подало на нього апеляційну скаргу.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказувало, що суд першої інстанції неправильно застосував статті 32, 36 КЗпП України, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та висновкам щодо застосування норм права, викладеним в постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Зокрема вказували, що відповідно до наказу директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони», з урахуванням змін внесеним наказом від 11 травня 2021 року № 193 «Про внесення змін та доповнень до наказу від 30 квітня 2021 року № 181», з 15 липня 2021 року зі штатного розпису виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» вилучено 49 штатних одиниць зі складу стрілецьких команд швидкого реагування та з профілактичної роботи та з 15 липня 2021 року введено до складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (НОР-1) - 25 штатних одиниць, до «Знам`янський загін воєнізованої охорони» (НОР-3) - 16 штатних одиниць та «Херсонський загін воєнізованої охорони» (НОР-4) - 8 штатних одиниць (всього 49 штатних одиниць).
Посаду старшого стрільця 5-го розряду, яку обіймав позивач, вилучено зі стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» та з 15 липня 2021 року введено до складу стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони» (НОР-4).
У преамбулі наказу від 30 квітня 2021 року № 181 зазначено, що наказ був виданий: «з метою раціонального використання особового складу виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » регіональної філії «Одеська залізниця», зважаючи на результати аудиту ЦВА окремих бізнес-процесів діяльності, відображених у Меморандумі від 26 січня 2021 року №12».
Зазначені зміни в організації роботи особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «Херсонський загін воєнізованої охорони» призвели до зміни підпорядкованості, зміни найменування посади, яку займав Позивач, (посада «старший стрілець 5-го розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» змінена на «старший стрілець 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони») та оплати праці, зокрема в частині розміру додаткової заробітної плати - преміювання, про що позивач був повідомлений 26 травня 2021 року.
Так, відповідно до наказу директора філії від 26 листопада 2018 року № 445-Н/од встановлено розрахунковий розмір премії для працівників стрілецької команди з профілактичної роботи 50%, у стрілецьких командах з охорони вантажів і об`єктів - 30 %.
Позивач не погодився на продовження роботи в зв`язку з істотними змінами в умовах праці, у зв`язку з чим наказом начальника виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» від 26 липня 2021 року №161-ос був звільнений з посади старшого стрільця 5- го розряду команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України.
На їх думку, суд першої інстанції неправильно застосував статті 32, 36 КЗпП України, неправильно встановив обставини справи внаслідок неправильної оцінки доказів та не врахував висновки щодо застосування зазначених норм права, викладені в постановах Верховного Суду, оскільки в наслідок видання наказу від 30 квітня 2021 року № 181 (зі змінами внесеними наказом від 11 травня 2021 року № 193) відбулася зміна в організації виробництва і праці особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «Херсонський загін воєнізованої охорони», до якого зокрема належала посада позивача, змінилася найменування посади, підпорядкованості та розмір додаткової заробітної плати - преміювання, які є для позивача зміною істотних умов праці, про що свідчить відмова позивача від продовження роботи в нових умовах. Посада, яку обіймав позивач, залишилася у штатному розписі, 49 вилучених штатних одиниць зі складу стрілецьких команд швидкого реагування та з профілактичної роботи були включені до інших стрілецьких команд та підрозділів, тобто скорочення посади позивача не відбулося.
Щодо скасування пунктів 1, 3 наказу «виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 30 квітня 2021 року № 181 та наказу «виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 11 травня 2021 року № 193 в частині, що стосується позивача зазначали, що суд неправильно встановив обставини справи внаслідок неправильної оцінки доказів та дійшов не вірного висновку, оскільки зазначені накази були видані директором регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», а не начальником виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони».
Отже, суд першої інстанції невірно застосував статті 64, 65 ГК України та порушив статтю 263 ЦПК України.
Крім цього, звернута увага суду на пропуск позовної давності на оскарження наказів №181 від 30 квітня 2021 року та №193 від 11 травня 2021 року, яка передбачена статтею 233 КЗпП України, так як позовна заява подана до суду 25 серпня 2021 року.
Також Товариство вказувало, що оскаржуваним рішенням на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 284 480 грн без урахування обов`язкових зборів, податків та платежів, який розрахований за 560 календарних днів, оскільки за змістом абз. 2 п. 8 Порядку №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Таким чином, правильним є наступний розрахунок: 423 робочих дні * на 508,34 грн =215027,82 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мантуленко О.В. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
АТ «Українська залізниця» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалося.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» відмовлено.
Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки звільнення позивача проведено відповідачем із дотриманням вимог закону. Суд зазначив, що позивач звільнений з роботи через два місяці після повідомлення про зміну істотних умов праці, оскільки у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «Херсонський загін воєнізованої охороні», до якого, зокрема належить посада позивача, що мало наслідком зміну істотних умов праці позивача. Така зміна істотних умов праці для ОСОБА_1 полягала у зміні його підпорядкованості як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах на старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв. Звільнення позивача відбулось внаслідок його небажання працювати у змінених умовах праці, про що він власноруч підписав заяву із відмовою. Нові умови праці, які передбачали роботу позивача на посаді старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв, були викликані необхідністю раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат.
Не погодившись з постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу №161-ос від 26 липня 2021 року, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині скасування наказу №161-ос від 26 липня 2021 року, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з АТ «Українська залізниця».
Постановою Верховного Суду від 27 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. При цьому в мотивувальній частині постанови зазначено, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в оскарженій частині.
У своїй постанові Верховний Суд також зауважив, що апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони, отже при звільненні позивача відповідачу відповідно до вимог статті 252 КЗпП України та частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» необхідно було отримати згоду профспілкового комітет Одеського загону воєнізованої охорони на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України або щодо незгоди з таким звільненням. Однак, матеріали справи не містять згоди/відмови профспілкового комітету, членом якої є позивач, на його звільнення з роботи за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.
Не вирішивши питання про зупинення провадження у справі для отримання згоди або відмови у наданні згоди профспілки Одеського загону воєнізованої охорони на звільнення працівника, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог законодавства про працю.
Відповідно до вимог статті 417 ЦПК України, вказівки, що міститься в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Протоколом автоматизованого розподілу справ від 09 квітня 2024 року справа розподілена колегії суддів: Темніковій В.І. (суддя – доповідач), Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 квітня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду на 08 травня 2024 року.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2024 року зобов`язано профспілковий комітет Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» надати рішення про наявність чи відсутність згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону за відмову працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Провадження у справі зупинено до отримання зазначеного вище рішення.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ від 12 вересня 2024 року, у зв`язку з відрахуванням зі штату Миколаївського апеляційного суду у зв`язку із звільненням у відставку 10 червня 2024 року, замінено суддю-доповідача Темнікову В.І. на Самчишину Н.В.
17 грудня 2024 року на виконання ухвали Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2024 року первинна профспілкова організація Одеського загону воєнізованої охорони Одеської залізниці надала виписку з протоколу №154 від 22 листопада 2024 року, за змістом якого надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону у зв`язку з відмовою продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16 січня 2025 року провадження у справі поновлено.
У судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «Українська залізниця» підтримала подану товариством апеляційну скаргу та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника АТ «Українська залізниця», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити.
Суд встановив, що наказом виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 25 жовтня 2018 року № 224-а ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з оперативно-профілактичної роботи Херсонський та Миколаївський регіон із випробувальним терміном до 25 січня 2019 року.
Відповідно до Класифікатору професій ДК 003:2010, затвердженого і введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 №327, код КП 5169 визначено професію стрілець.
З метою раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат, виходячи із результату аудиту ЦВА окремих бізнес-процесів діяльності, відображених в Меморандумі від 26 січня 2021 року № 12, наказом від 30 квітня 2021 року № 181 «Про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони»:
з 15 липня 2021 року вилучено зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони 67 штатних одиниць, згідно з додатком 1 до наказу (зокрема, із стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонський та Миколаївський регіон вилучено 2 посади старшого стрільця 5 розряду); 
з 15 липня 2021 року введено у штатні розписи Одеського, Знам`янського та Херсонського загонів воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» 67 штатних одиниць, згідно із додатком 2 до наказу (зокрема, у кількості: у НОР-1 - 1; у НОР-3 - 2; у НОР-4 (посада старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв - 1);
дію трудових договорів працівників виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони, зазначених у додатку 3 цього наказу, продовжено у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони згідно з частиною 1 статті 36 КЗпП України (зокрема, ОСОБА_1 переміщено на посаду старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв НОР - 4);
скорочено та вилучено з 15 липня 2021 року із шатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони 11 штатних одиниць, згідно із додатком 4 до наказу (посада позивача у цьому переліку відсутня). 
Зокрема, згідно з переліками вилучених та введених посад, вказаних у додатках до наказів, вилучалася посада ОСОБА_1 , як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах, та з 15 липня 2021 року вводилася по ньому посада старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв.
10 травня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився із цим наказом та зазначив про свою незгоду з ним.
Відповідно до наказу виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» від 11 травня 2021 року № 193 внесено зміни до наказу від 30 квітня 2021 року № 181, зокрема: у пунктах 1, 2 слова «67 штатних одиниць» замінено словами «49 штатних одиниць»; у пункті 4 слів «11 штатних одиниць» замінено словами «9 штатних одиниць»; додатки 1, 2, 3, 4 викладено у новій редакції; пункт 3 викладено у новій редакції.
14 травня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився із цим наказом та висловив про свою незгоду з ним.
Вказані зміни підпорядкованості потягли зміни в оплаті праці, зокрема й щодо зміни показників та розміру преміювання за основні результатів господарської діяльності, про що позивач був повідомлений 26 травня 2021 року. При цьому відповідач у повідомленні про зміну істотних умов праці вказував про те, що з 15 липня 2021 року відбудеться реорганізація стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону, в результаті чого його посада буде переміщена до стрілецької команди охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв, та просив позивача протягом двох місяців з дня отримання цього повідомлення надати письмову згоду про свою згоду працювати у нових умовах, а також повідомив ОСОБА_1 про наслідки відмови від роботи у нових умовах, а саме можливість звільнення на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України через два місяці.
Також суд встановив, що діючі показники та розміри преміювання стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіону становить 50 %, а показники та розміри преміювання стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв - 30 %.
Відповідно до протоколу від 14 липня 2021 року № 3 на засіданні профспілкового комітету Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії Одеської залізниці було прийнято до відома інформацію щодо змін в умовах праці та запобігання звільненню працівників.
Оскільки ОСОБА_1 не погодився на продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, наказом від 26 липня 2021 року № 161-ос був звільнений з посади старшого стрільця 5-го розряду команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. 
На виконання ухвали Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2024 року первинна профспілкова організація Одеського загону воєнізованої охорони Одеської залізниці надала виписку з протоколу №154 від 22 листопада 2024 року, за змістом якого надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону у зв`язку з відмовою продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). 
Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника.
Питання віднесення тих чи інших умов праці до істотних або неістотних виникає тоді, коли в роботодавця є необхідність їх змінити. У цих випадках роботодавцеві потрібно узгодити це питання з кожним працівником, оскільки одна й та сама умова праці для одного з них може бути істотною, а для іншого - ні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц (провадження № 14-286цс18), зазначено, що зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору.
Передбачена частиною третьою статті 252 КЗпП України й частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» гарантія про обов`язкове отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу, а також вищого виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, який є членом виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації, розповсюджується на випадки його звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 (провадження № 61-30894сво18) наведено правовий висновок про те, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП України) суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення на час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.
Як встановлено з 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу в якості старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з оперативно-профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» із випробувальним терміном. 
Самі стрілецькі команди з профілактичної роботи, на роботу до яких прийнято позивача та які були утворені на підприємстві, складалися з чотирьох команд в залежності від регіону (Одеському, Шевченківському, Знам`янському, Херсонському та Миколаївському регіонах) та разом з трьома стрілецькими командами швидкого реагування входили до складу Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця». Стрілецька команда з профілактичної роботи складалася зі стрільців різних розрядів (3, 4 або 5 розряду) і очолювалася начальником команди та його заступником, а в залежності від регіону начальником групи. Стрілецькі команди зі швидкого реагування очолювалися начальником команди та начальниками відділення.
Зазначені стрілецькі команди утворені на підставі наказу по підприємству №267-Н/од від 17 липня 2018 року.
У 2020-2021 роках на підприємстві проведено аудит їх діяльності з метою тестування ефективності контрольного середовища СП «Служба воєнізованої охорони» та її виробничих підрозділів регіональної філії «Одеська залізниця», виявлення недоліків у роботі та у відповідних бізнес-процесах, та за його результатами 26 лютого 2021 року складено меморандум №12.
У меморандумі встановлено, що витрати на утримання стрілецьких команд та їх роботи є більшими, ніж ефективність їх роботи. Внаслідок чого виснувано, що прийняття управлінських рішень товариства зі створення стрілецьких команд призвело до погіршення фінансового стану АТ «Українська залізниця» і витрачені кошти на утримання цих команд ефективніше було залучити на інші цілі з ремонту рухомого складу або об`єктів інфраструктури тощо.
За наслідками проведеного аудиту в АТ «Українська залізниця» прийняті відповідні рішення на підставі яких регіональною філією «Одеська залізниця» видано наказ №181 від 30 квітня 2021 року про внесення змін до штатних розписів виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони та зміни і доповнення до нього за наказом №193 від 11 травня 2021 року, за якими з 15 липня 2021 року зі штатного розпису Одеського загону вилучені усі штатні одиниці стрільців та з цієї ж дати їх введено в штатні розписи Одеського, Знам`янського та Херсонського загонів воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця», скорочені посади командного складу.
За додатком №3 до цього наказу визначено перелік посад, за якими дія трудових договорів продовжена у складі виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони, зокрема ОСОБА_1 , як старшому стрільцю 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах НОР-1, запропоновано продовжити роботу на посаді старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв НОР-4.
ОСОБА_1 ознайомлено з усіма наказами, де він у відомості та листі ознайомлення 10 та 14 травня 2021 року зазначив про свою незгоду стосовно роботи на новій посаді.
26 травня 2021 року ОСОБА_1 вручено лист повідомлення про реорганізацію стрілецької команди підприємства та зміну істотних умов праці та її оплати за посадою старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Миколаїв НОР-4, на якій йому запропоновано продовжити роботу. Роз`яснені права робітника у відповідності до статті 32 КЗпП України та необхідність прийняття рішення про продовження трудового договору протягом двох місяців. Попереджено про наслідки відмови від продовження трудового договору в нових умовах з наступним звільненням за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.
В цей же день, 26 травня 2021 року ОСОБА_1 поставлений підпис про ознайомлення з листом-повідомленням.
У цьому листі, крім зменшення показників роботи та відповідного преміювання за роботу, вказано на зміну обов`язків за новою посадою, а саме замість попередження випадків розкрадання вантажів по філії вказано на роботу по забезпеченню схоронності вантажів в парку станції та на шляху прямування, дотримання перепусткового режиму на охроняємому об`єкті, здійснення заходів по забезпеченню належного утримання та використання закріпленої табельної зброї та дотримання виробничої дисципліни та внутрішнього розпорядку.
Із наданої до суду копії робочої інструкції старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції, слідує, що код професії 5169 залишився без змін, але змінилися завдання та обов`язки на відміну від обов`язків старшого стрільця 5-горозряду стрілецької команди з профілактичної роботи, зокрема, проводити огляд вантажів, виявлення несправності вагонів, контейнеровозів і контейнерів, забезпечення збереження вантажів, прийняття під охорону, ведення необхідної документації, слідкування, щоб вагони на спеціальних коліях були закріплені гальмовими башмаками, колії їх відстою були огороджені встановленими на залізниці сигналами тощо.
В той же час посадова інструкція старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з профілактичної роботи передбачала виконання стрільцем завдань щодо попередження розкрадання та пошкодження майна філії, охорони об`єктів інфраструктури, здійснення профілактичних заходів тощо.
Тому за загальним правилом, у разі змін в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.
Про таку зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.
Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі №6-59цс12, виклавши його у постанові від 04 липня 2016 року.
За обставинами справи та у відповідності до наданих змін до штатного розпису, починаючи з 15 липня 2021 у підрозділі Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» відбулися наступні зміни, а саме з нього вилучені штатні одиниці стрільців, зокрема з команд з профілактичної роботи, та введені нові штатні одиниці до нових утворених стрілецьких команд з охорони вантажів та об`єктів станцій Одеського, Знам`янського та Херсонського загонів воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця», зі скороченням посад командного складу. Особам, які працювали в якості стрільців команд з профілактичної роботи запропоновані інші посади в утворених стрілецьких командах іншого напрямку та з іншою підпорядкованістю. За наявністю однакової кваліфікації за кодом професії при продовженні роботи у нових підрозділах у якості стрільця змінювався перелік робочих обов`язків та системи оплати праці.
Отже, у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці особового складу виробничих підрозділів служби воєнізованої охорони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «Херсонський загін воєнізованої охороні», до якого, зокрема належить посада позивача, що мало наслідком зміну істотних умов праці позивача. Така зміна істотних умов праці для ОСОБА_1 полягала у зміні його підпорядкованості як старшого стрільця 5-го розраду стрілецької команди з профілактичної роботи по Херсонському та Миколаївському регіонах на старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв. Нові умови праці, які передбачали роботу позивача на посаді старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів ст. Миколаїв, були викликані необхідністю раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат. Тобто зміна організації праці і виробництва, здійснена відповідачем, була викликана об`єктивними причинами - необхідністю раціоналізації робочих місць і запобігання непродуктивних фінансових витрат.
За такого висновок суду першої інстанції про відсутність змін в організації виробництва і праці відповідача, що потягли зміну істотних умов праці позивача, є помилковим.
Виконуючи покладений на роботодавця обов`язок, відповідач запропонував позивачу продовжити трудовий договір за нових умов, але позивач на це не погодився та був звільнений.
Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів тощо.
При зміні систем та розмірів оплати праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження (пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).
За такого, на власника покладено обов`язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.
За наявності змін в організації виробництва і праці власник вправі змінити найменування посади, що тягне за собою зміну самої суті функції праці за цією посадою, а не тільки зміну найменування посади, в тому числі можливість приведення штатного розпису до відповідності з Класифікатором професій.
При цьому проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці це виключно повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці.
Попередження це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.
Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року при розгляді справи №761/8658/16ц за аналогічних правовідносин.
14 липня 2021 року на засіданні профспілкового комітету до його членів доведено підстави реорганізації та переведення осіб на нові умови праці. Зазначена інформація прийнята до відома без заперечень.
Наказом №161/ос від 26 липня 2021 року ОСОБА_1 за спливом двох місяців з дня попередження та відсутності згоди на продовження роботи при зміні умов праці звільнено з роботи старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.
17 грудня 2024 року на виконання ухвали Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2024 року первинна профспілкова організація Одеського загону воєнізованої охорони Одеської залізниці, членом якої є позивач, надала виписку з протоколу №154 від 22 листопада 2024 року, за змістом якого надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади старшого стрільця 5 розряду стрілецької команди з профілактичної роботи Херсонського та Миколаївського регіону у зв`язку з відмовою продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Аналізуючи вказані обставини апеляційний суд дійшов висновку, що зміна істотних умов праці позивача є законною, тому що відбулися зміни в організації виробництва і праці відповідача. Оскільки ОСОБА_1 відмовився продовжувати працювати на нових умовах, та первинна профспілкова організація Одеського загону воєнізованої охорони Одеської залізниці, членом якої є позивач, надала згоду на його звільнення з посади у зв`язку з відмовою продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України, то звільнення його на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України є правомірним.
Як убачається з матеріалів справи, у встановлений законом строк відповідач повідомив позивача ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці з підстав проведених ним змін в організації виробництва та праці, а позивач письмово повідомив роботодавця про незгоду із наказом про зміну істотних умов праці, що призвело до його подальшого звільнення.
За таких обставин, вимоги позивача про визнання наказів незаконним, поновлення на роботі, та як наслідок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зміни умов праці не відповідають дослідженим та оціненим апеляційним судом доказам, які за принципом диспозитивності надані кожною із сторін. 
При цьому апеляційний суд вважає посилання позивача на проведення відповідачем фактичного скорочення штату суперечать матеріалам справи та встановленим у ній обставинам. Зміна одного структурного підрозділу товариства в інший без скорочення штату не є підставою вважати, що відбулося скорочення штату чи структурного підрозділу. А тому посилання ОСОБА_1 на те, що фактично відбулося скорочення штату і його необхідно було звільняти за ч. 1 ст. 40 КЗпП України є помилковим. Відсутні підстави вважати, що повідомлення – попередження містило незрозумілі для позивача зміни умов праці та її оплати. При ознайомлені з його змістом позивачем не висунуто побажань про ознайомлення чи роз`яснення йому інших умов праці, якщо вони були йому не зрозумілі, тощо. 
До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що в межах вирішення даної справи підлягало з`ясуванню питання дотримання визначеної законом процедури звільнення працівника та обрання засобів правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивача. А відтак, висновок суду про скасування пунктів 1 та 3 наказу регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 30 квітня 2021 року № 181 в частині вилучення зі штатного розпису Одеського загону воєнізованої охорони штатної одиниці, згідно з додатком 1 до цього наказу, яку обіймав ОСОБА_1 , наказу регіональної філії АТ «Одеська залізниця» від 11 травня 2021 року № 193 в частині що стосується ОСОБА_1 є неправильним, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» заслуговують на увагу.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» про пропуск позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)» доповнено главою XIX Прикінцевих положень. Пунктом 1 глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом про оскарження наказів №181 від 30 квітня 2021 року та №193 від 11 травня 2021 року, який передбачено статтею 233 КЗпП України.
Отже, вирішуючи спір про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції не в повному обсязі врахував обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку, та ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам закону. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 47 ЦПК України регламентовано, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
За приписами статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №735 затверджено статут акціонерного товариства «Українська залізниця».
Відповідно до п.18 статуту Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи на території України, та за її межами, які діють на підставі положень.
Відповідно до Положення про регіональну філію «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого протоколом правління АТ «Укрзалізниця» від 15 червня 2021 року, філія є відокремлений підрозділ юридичної особи, яка не має статусу юридичної особи ( п.21 Положення). Філія не підлягає державній реєстрації. Відомості про філії вносяться до реєстраційної справи Товариства та включаються до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п.2.2 Положення).
У виробничому та адміністративному підпорядкуванні філії знаходяться структурні (виробничі, функціональні) підрозділи( далі-структурні підрозділи) (п.2.1,2,3 Статуту про філію) 
Для здійснення адміністративних, виробничих та господарських операції в межах повноважень, визначних Положенням, структурний підрозділ має печатку зі своїм найменуванням і повним найменуванням філії та Товариства українською мовою, із зазначенням коду ЄДРПОУ філії та через дріб цифрового номеру податкового обліку структурного підрозділу( абз.2 п.2.6 Положення). 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20), зроблено висновок про те, що філії та представництва, які не є юридичними особам, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.
З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 07 липня 2021 року у справі № 712/13066/18 (провадження № 61-14548св19), від 10 листопада 2021 року у справі № 552/2889/20 (провадження № 61-2238св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 607/4090/21 (провадження № 61-15138св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 213/4206/19 (провадження № 61-9221св21), від 18 травня 2022 року у справі № 552/3667/19 (провадження № 61-16667св21) та від 08 березня 2023 року у справі № 464/4338/21 (провадження № 61-9763св22). Указане свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до другого відповідача виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони».
Проте вказаний виробничий підрозділ не має статусу юридичної особи.
Як зазначив в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , відповідно до листа регіональної філії «Одеська залізниця» виробничий підрозділ «Одеський загін воєнізованої охорони станом на 12 квітня 2023 року відсутній у структурі філії. 
При цьому розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, провадження № 14-399цс18), постанова Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 464/4338/21 (провадження № 61-9763св22).
Таким чином, виробничий підрозділ «Одеський загін воєнізованої охорони», який не є юридичною особою, не наділений цивільною процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору. 
Отже, суд апеляційної інстанцій, дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач за подання позову не сплачував судовий збір. З врахуванням пред`явлених позовних вимог позивач повинен був сплатити при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1816 грн за 2 вимоги немайнового характеру щодо скасування наказів №181 та №193. Від сплати судового збору за поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу він звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на наведене, розмір судового збору за подачу апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» становить 8353 грн 20 коп., тоді як сплачено 11 232 грн, зайво сплаченими були 2978 грн 80 коп.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 06 жовтня 2023 року заяву АТ «Українська залізниця» про повернення надмірно сплаченого судового збору задоволено.
Повернуто АТ «Українська залізниця» з державного бюджету, надмірно сплачений ним на р/р: UA318999980313111206080014478, одержувач: ГУДКСУ у Миколаївській області, код одержувача: 37992030, банк одержувача: Казначейство України (ЕАМ), судовий збір в сумі 2978 грн 80 коп. згідно платіжного доручення № 3661 від 21 квітня 2023 року.
Дана ухвала набрала законної сили і сторонами не оскаржувалась.
Отже, на підстави викладеного та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816 грн та на користь АТ «Українська залізниця» - 2724 грн, а сплачений відповідачем судовий збір у розмірі 5 629 грн 20 коп. слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мантуленко Оленою Володимирівною залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконними та скасування наказів №181 від 30 квітня 2021 року, № 193 від 11 травня 2021 року та № 161-ос від 26 липня 2021 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн та на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» 5629 (п`ять тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн 20 коп. судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» скасувати, провадження в цій частині закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                                        Т.В. Крамаренко

Н.О. Тищук 

Повний текст постанови складено 11 лютого 2025 року.