УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 лютого 2025 року
м. Київ
Справа № 754/92/22
Провадження № 51-592 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 грудня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року щодо 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Петровського районного суду м. Донецька за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 07.06.2018 по відбуттю покарання,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30 грудня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
Строк відбування покарання  ОСОБА_5 вирішено рахуватиз моменту його фактичного затримання, тобто з 24 серпня 2021 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24 серпня 2021 року до дня набрання даним вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком  ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 24 серпня 2021 року, приблизно о 19:15 хв, знаходячись у приміщенні квартири               АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, вступив у сварку з ОСОБА_6 , після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння смерті останній.
В подальшому  ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні балкону квартири АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, здійснив декілька поштовхів рукою в область спини ОСОБА_6 , від яких остання нависла передньою частиною тулуба на бетонні перила балкону, при цьому чинячи опір зазначеним діям ОСОБА_5 , а саме відштовхуючись обома руками від перил. 
Після цього ОСОБА_5 , обхопивши обома руками ноги ОСОБА_6 , які перебували усередині приміщення балкону перед бетонними перилами, підняв їх та поштовхом уперед перекинув через перила на зовнішню сторону. Таким чином, ОСОБА_6 опинилась усім тілом із зовнішньої сторони приміщення балкону та у цей час одразу схопилась обома руками за бетонні перила балкону у нижній частині дерев`яної віконної рами. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_5 здійснив поштовх в область рук ОСОБА_6 , в результаті чого остання не змогла далі триматись за дерев`яну частину віконної рами перила балкону та, відпустивши руки, здійснила падіння з висоти сьомого поверху будинку АДРЕСА_4 на ґрунтову поверхню землі.
В результаті падіння ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останньої. Смерть ОСОБА_6  настала на місці події від переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого  ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років і 6 місяців. В іншій частині судові рішення просить залишити без зміни.
На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суди, призначаючи  ОСОБА_5 покарання, не в повній мірі врахували дані про його особу, а також те, що він є особою похилого віку, злочин вчинив без корисливих мотивів, не постраждали інші особи, без застосування щодо ОСОБА_6 тортур, спричинення інших тілесних ушкоджень, невеликий ступінь алкогольного сп`яніння засудженого.
Захисник вважає, що судами при цьому не враховано великий ступінь алкогольного сп`яніння самої потерпілої ОСОБА_6 .
На думку захисника, враховуючи наявність обставин, що обтяжують покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, можливо призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років і 6 місяців.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_5  у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 115 КК України у касаційній скарзі захисника не оспорюються. 
Стосовно доводів захисника щодо суворості покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. 
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, таке покарання за своїм видом та розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.
Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які особу засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи  ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких; ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, який раніше судимий, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я, що є найвищою соціальною цінністю; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання.
Також судом було враховано думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила призначити ОСОБА_5 максимально суворе покарання. 
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставинами, які обтяжують покарання, судом визнано рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Стосовно інших зазначених в касаційній скарзі обставин, які, на думку захисника, впливають на вид і розмір призначеного  ОСОБА_5 покарання, зокрема, що засуджений є особою похилого віку, злочин вчинив без корисливих мотивів, не постраждали інші особи, без застосування щодо ОСОБА_6 тортур, спричинення інших тілесних ушкоджень, невеликий ступінь алкогольного сп`яніння засудженого, а також те, що потерпіла ОСОБА_6 сама мала великий ступінь алкогольного стану, колегія суддів не вбачає їх такими, що ставлять під сумнів обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в частині призначеного покарання. 
Суд першої інстанції, проаналізувавши та надавши оцінку указаним обставинам, зробив обґрунтований висновок про неможливість виправлення ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, й своє рішення належним чином мотивував.
При цьому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування при призначенні покарання до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України. 
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , також не знайшов підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в частині призначеного    ОСОБА_5 покарання. Ухвала апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів касаційного суду убачає, що покарання   ОСОБА_9  призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання. 
Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене                ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається. 
Враховуючи викладене, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 грудня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді: 
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                               ОСОБА_3