СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року                              м. Харків              Справа № 922/648/24  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя           Крестьянінов О.О.,
за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,
за участю представників сторін:
від позивача (апелянта): Корж А.О.; довіреність №01-23/252 від 26.12.2024;
від відповідача: Жукова В.М.; ордер серія АХ №1227817 від 21.01.2025;
від 3-ї особи: Харченко Є.Г.; довіреність №01-17/9210 від 18.12.2024; Коновалов М.І.; довіреність №01-17/8013 від 05.11.2024;
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вх. № 51 Х/2),
на рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 (повний текст від 17.12.2024) та додаткове рішення від 23.12.2024 (повний текст від 24.12.2024) у справі № 922/648/24 (суддя Байбак О.І.),
за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків, 
до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Добробут-142Б", м. Харків,  
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків,
про стягнення 297779,61грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Добробут-142Б" про стягнення (з урахуванням заяви про зміну предмету позову): 248164,12грн – заборгованості за спожиту електричну енергію за період з грудня 2020 року по березень 2021 року; 9772,11грн - 3% річних та 39843,38грн – інфляційних втрат.
В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №03-945К від 01.01.2019 щодо своєчасності та повноти проведення розрахунків за спожиту електричну енергію.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 у справі №922/648/24:
- в частині позову про стягнення з ОСББ "Добробут-142Б" на користь ПрАТ "Харківенергозбут" заборгованості за спожиту електричну енергію за період з грудня 2020 року по березень 2021 (частково) року у загальній сумі 31865,24грн провадження у справі закрито;
- у задоволенні іншої частини позову відмовлено.
В частині закриття провадження господарський суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 03-945К від 01.01.2019 за електричну енергію з грудня 2020 року по березень 2021 (частково) року в сумі 31865,24грн, однак, як свідчать матеріали справи, після звернення позивача до суду з позовом у даній справі та постановлення судом ухвали від 01.03.2024 про відкриття провадження у справі відповідачем в добровільному порядку сплачено існуючу заборгованість в загальній сумі 31865,24 грн, що свідчить про відсутність між сторонами спору в частині вимог про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 03-945К від 01.01.2019 за електричну енергію з грудня 2020 року по березень 2021 (частково) року в сумі 31865,24 грн, та є підставою для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог.
В обґрунтування відмови в позовних вимогах у рішенні зазначено, що оскільки загальнобудинковий лічильник №046812 враховує обсяги споживання всіх індивідуальних споживачів у квартирах та приватних офісах, що визначаються і оплачуються останніми за власними засобами обліку на підставі окремих договорів, суд не вбачає підстав відносити визначені розрахунковим шляхом спірні обсяги споживання   №населення, яке розраховується з енергопост.орг. за загал.розрах. засобом обл. та об`єд. шляхом створення юр. особи, житлово-експлуатац. орг. крім гуртожитків№   до споживання саме відповідачем; ні позивачем, ні третьою особою нормативно не обґрунтовано визначення загальнобудинкового лічильника № 046812 у якості розрахункового (комерційного) та подальшого визначення спірних обсягів електричної енергії (обсягів спожитої відповідачем електричної енергії) із застосуванням показів загальнобудинкового лічильника шляхом описаного позивачем та третьою особою математичного розрахунку (1. множення різниці показів лічильників №046812 (загальнобудинкового) на початок і кінець розрахункового періоду (місяць) на коефіцієнт трансформації  80; 2. відрахування від цієї суми споживання електричної енергії всіма побутовими споживачами). Із посиланням на вказані обставини, господарський суд зазначив, що вимоги з оплати недоведеного споживання відповідачем електричної енергії за категорією "населення, яке розраховується з енергопост.орг. за загал.розрах. засобом обл. та об`єд. шляхом створення юр. особи, житлово-експлуатац. орг. крім гуртожитків" є спонуканням усупереч ч.ч.1, 2 ст.14 ЦК України до виконання не встановлених грошових зобов`язань з оплати недоведеного як здійсненого саме ОСББ споживання; аналогічна правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України відображена в постановах Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 по справі № 922/5210/23, від 28.09.2021 по справі №922/42/21 (у справі між тими ж сторонами та щодо стягнення заборгованості за тим же договором, однак за інший період), постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №   920/178/19; відповідно, задоволенню не підлягають і позовні вимоги в частині стягнення нарахувань на суму боргу, нараховану згідно з показами розрахункових лічильників №357144, №047016, №046985 та оплачену у відповідності до умов договору; доданий позивачем до позовної заяви розрахунок інфляційних та річних складено таким чином, що з нього неможливо встановити, за які саме періоди та на які суми позивачем здійснюється нарахування 3% річних та інфляційних в контексті оплати позивачем спожитої електричної енергії за лічильниками №357144, №047016, №046985, та необґрунтованості вимог про нарахування заборгованості згідно з урахуванням показів лічильника №046812 (що відноситься до сфери процесуальних прав та обов`язків саме позивача), водночас здійснення судом самостійного розрахунку суперечитиме принципам рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальності та диспозитивності господарського судочинства.
У подальшому, ОСББ "Добробут-142Б" звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою (вх. №31417 від 13.12.2024) про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просило стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі №922/648/24 задоволено заяву ОСББ "Добробут-142Б" про ухвалення додаткового рішення; стягнуто з ПрАТ "Харківенергозбут" на користь ОСББ "Добробут-142Б" 25000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковому рішенні господарський суд зазначив, що розмір гонорару адвоката визначено відповідачем та адвокатом Жуковою В.М. в договорі від 05.06.2024 та в акті про надання правничої допомоги від 05.06.2024 і такий гонорар не залежить від часу витраченого адвокатом на надання правничої допомоги та становить загальну суму 25000,00грн; позивач в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України, не надав суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 73-74, 76-78 ГПК України, неспіврозмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, при цьому, заявляючи про неспіврозмірність таких витрат не зазначив, яка сума, на його думку, є співрозмірною щодо критеріїв, визначених ст. 126 ГПК України. Господарський суд також зазначив про врахування позиції Східного апеляційного господарського суду, викладеної в постанові від 12.11.2024 по справі №922/5210/23, якою було залишено без змін додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 23.08.2024 у справі №922/5210/23, в якому, в свою чергу, суд першої інстанції застосував у справі з аналогічних правовідносин при розподілі судових витрат ті самі критерії, що застосовуються судом і при винесення даного додаткового рішення (зокрема складність розгляду справи, суму позову та суму стягнутих витрат на професійну правничу допомогу, тощо).  
Не погодившись із вищевказаними основним та додатковим рішеннями, позивач - ПрАТ "Харківенергозбут" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 та додаткове рішення від 23.12.2024 у справі №922/648/24 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; також апелянт просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.
В обґрунтування вимог про скасування рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 скаржник зазначає наступне:
- підписавши заяву-приєднання до Договору, Споживач свідомо визначився з точками комерційного обліку та зазначив ідентифікаторний код точок розподілу 4 засобів обліку (№62Z8453791964500, №62Z803656877263, №62Z1883558779134, №62Z5739999978841), що фіксують обсяг електричної енергії, розподіленої на територію всього будинку загальнобудинкові лічильники, оскільки з 01.01.2019 р. ОСББ "Добробут-142Б" фактично споживалась електрична енергія, сплачувались рахунки на оплату електричної енергії, Споживач вважається таким, що приєднався до умов Договору за вказаними у заяві-приєднанні об`єктами, що приєднані до електричних мереж оператора системи розподілу АТ "Харківобленерго", таким чином, структура комерційного обліку була погоджена обома сторонами під час укладання Договору;
- зміна розрахункової (комерційної) схеми обліку електричної енергії (зміна місця встановлення розрахункових засобів обліку, переведення технічних засобів обліку у розрахункові тощо) можлива за умови внесення в установленому порядку змін до проектних рішень, що, внаслідок неправильних дій відповідача здійснено не було; визначена Оператором системи розподілу - AT "Харківобленерго" величина обсягу розподіленої та спожитої електроенергії по об`єкту ОСББ "Добробут - 142Б" до урегулювання є обов`язковою для сплати і не може бути самостійно змінена, оскільки це не передбачено умовами Договору та чинним законодавством, відповідачем, разом з тим, не надано доказів до суду першої інстанції щодо врегулювання у будь який спосіб розбіжностей щодо визначення обсягу спожитої електроенергії за спірний період;
- ПрАТ "Харківенергозбут" у рахунках за спожиту електричну енергію розподіляє обсяги спожитої електричної енергії по категоріям споживачів, даний розподіл на категорії споживачів здійснюється в порядку міжсерверного обміну даними між ПрАТ "Харківенергозбут" та АТ "Харківобленерго" у відповідності до чинного законодавства; рахунки ПрАТ "Харківенергозбут" здійснені відповідно до вимог діючого законодавства та містять саме тарифні категорії, визначені Кабінетом Міністрів України, а не визначають, ким споживалась електроенергія;
- законодавець визначає ОСББ як юридичну особу приватного права (створену в добровільному порядку шляхом її заснування власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку на підставі домовленості між собою), створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна; Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 03-945К від 01.01.2019 підписаний між ПрАТ "Хрківенергозбут" та ОСББ "Добробут-142Б" укладено як з юридичною особою, тож правовідносини між Товариством та ОСББ є господарськими, а отже і відповідальність відповідача за порушення умов господарського договору визначається відповідними нормами чинного законодавства України, яке регулює саме господарські відносини;
- оскільки точка розподілу електричної енергії в багатоквартирному будинку в тому числі для кожного окремого співвласника спільного майна знаходиться на балансовій межі учасників ринку, тобто на болтовому з`єднанні вводно-розподільчого пристрою, отже і покриття витрат оператором та компенсація йому вартості таких витрат за рахунок тарифу відбувається за транспортування електричної енергії до такої точки, після точки розподілу транспортування (розподілу) електричної енергії оператор системи розподілу не здійснює, а отже і нести та покривати будь-які витрати правових підстав у оператора системи розподілу немає. Згідно п. 2.2.5 ПРРЕЕ відповідальність за стан внутрішньобудинкових електричних мереж багатоквартирного будинку (від вводу в будинок до відхідних клем вузла вимірювання побутового споживача) відповідає власник цих мереж, тобто об`єднання співвласників;
Заперечуючи проти додаткового рішення господарського суду від 23.12.2024 у справі №922/648/24, скаржник зазначає, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу ОСББ "Добробут - 142Б" під час розгляду справи судом 1-ї інстанції, не відповідає критеріям розумності та співмірності, є занадто завищеною та безпідставною, оскільки спірні правовідносини у даній справі не є складними, практика щодо розгляду цієї категорії спорів є сталою, підготовка до розгляду цієї справи у суді 1-ї інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи адвоката, а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру; в Акті про надання правничої допомоги від 10.12.2024, що був доданий до заяви про ухвалення додаткового рішення, не зазначено кількість витраченого адвокатом часу на виконання відповідних робіт (надання послуг), також згаданий вище Акт містить посилання на підготовку відзиву, що суперечить дійсності, оскільки матеріали справи не містять Відзиву на позовну заяву; відсутність інформації про витрачений адвокатом час на виконання тих чи інших робіт (надання послуг) взагалі унеможливлює оцінку гонорару адвоката та, відповідно, розміру судових витрат на оплату послуг адвоката на відповідність критерію співмірності.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.01.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Харківенергозбут" на рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 та додаткове рішення від 23.12.2024 у справі №922/648/24; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
28.01.2025 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, стягнути Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Добробут-142Б" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00грн. Свою позицію обґрунтовує наступним:
- мешканці багатоповерхового будинку оплачують спожиту електричну енергію в квартирах по окремим прямим договорам, а ОСББ оплачує спожиту електричну енергію за освітлення під`їзду, ліфту, східці і двору для забезпечення потреб мешканців будинку на підставі показів трьох встановлених у будинку розрахункових засобів обліку;  згідно із Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", електрична енергія, яка витрачається на технічні (загальні) потреби освітлення місць загального використання, ліфти, насосні станції підкачки води та інше входить до комунальної послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, саме за комунальну електроенергію сплачує ОСББ, оплата будь-якої іншої електричної енергії, яка витрачається не на технічні цілі зазначеними законодавчими актами не передбачена; загальнобудинковий засіб обліку, який не приєднано до точки обліку одного об`єкта, а, навпаки, враховує дані щодо споживання електричної енергії з багатьох точок (квартири, місця загального користування, комерційні об`єкти тощо) не може бути розрахунковими та використовуватися для розрахунків між сторонами за договором;
-  апелянтом не надано жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, що ПрАТ "Харківенергозбут" всупереч чинному законодавству та умовам Договору у своїх рахунках за електричну енергію фактично наводить дані, які не відповідають тим, що передавалися йому від АТ "Харківобленерго", зазначаючи на власний розсуд інші обсяги спожитої електричної енергії та довільно розподіляючи їх по категоріям споживачів, один з яких (населення) не має оплачуватися відповідачем, з огляду на наявність відповідних договорів між мешканцями будинку та ПрАТ "Харківобленерго";
- додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, апелянтом не надано жодного обґрунтування щодо неспівмірності задоволеної суми, також не можна погодитись з апелянтом, що дана справа є незначної складності, вважаючи обсяг зібраних доказів та обставин, що були дослідженні при розгляді справи по суті.
29.01.2025 третя особа, АТ "Харківобленерго", надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ПрАТ "Харківенергозбут" на рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 по справі №922/648/24 задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 у справі №922/648/24, позовні вимоги ПрАТ "Харківенергозбут" задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. Свою позицію обґрунтовує наступним:
- структура комерційного обліку погоджена обома сторонами, як під час укладання Договору про постачання електричної енергії № 03-945 К від 28.04.2015 так і під час укладання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, разом з тим, судом першої інстанції невірно визначено порядок розподілу обсягу на категорії споживачів у рахунках за спожиту електричну енергію;
-  суд першої інстанції не звернув уваги на положення законодавства, що регулює діяльність щодо здійснення права власності у багатоквартирному будинку, а саме - законодавець визначає ОСББ як юридичну особу приватного права (створену в добровільному порядку шляхом її заснування власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку на підставі домовленості між собою), створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна; договори про постачання/розподіл електричної енергії укладені з ОСББ "Добробут-142Б" як з юридичною особою, тож правовідносини, що розглядаються є господарськими, а отже і відповідальність Відповідача за порушення умов господарського договору визначається відповідними нормами чинного законодавства України, яке регулює саме господарські відносини; в даному випадку межа балансової належності встановлена у вхідному розподільчому пристрої, на вході в будинок, там де також встановлений загальнобудинковий лічильних, що передбачено схемою яка була погоджена між АТ "Харківобленерго" та ОСББ "Добробут - 142 Б", і саме на цій точці відбувається перехід права власності від АТ "Харківобленерго" та ОСББ "Добробут - 142 Б", також, вищевказаним актом встановлено, що споживач (ОСББ) несе відповідальність за експлуатацію ввідного розподільчого пристрою та внутрішньобудинкових мереж житлового будинку по вулиці Академіка Павлова 142 Б, корпус 1;
- у справі №922/3448/21 суд погодився з позицією позивача про те, що підписуючи заяву приєднання до Договору представник ОСББ "Пори року" свідомо визначився з точками комерційного обліку за об`єктом споживача та зазначив ідентифікаторний код точок розподілу 10 засобів обліку що фіксують обсяг електричної енергії розподіленої на територію всього будинку (загальнобудинкові лічильники), а також зазначив, що у разі якщо умовами Договору передбачено здійснення споживачем-управителем багатоквартирного будинку розрахунків за електричну енергію на підставі загальнобудинкових засобів обліку, НКРЕКП у роз`ясненнях від 26.04.2021 № 5309/20.2/7-21 визначає, що дії Оператора системи розподілу щодо визначення обсягу споживання електричної енергії цим споживачем шляхом віднімання від загального обсягу споживання електричної енергії у будинку, зафіксованого загальнобудинковим засобом обліку електричної енергії, обсягу електричної енергії, спожитого іншими споживачами в будинку та субспоживачами (за наявності), є правомірними; під час перегляду вказаного рішення суди апеляційної та касаційної інстанцій визнали прийняте рішення Господарського суду Харківської області від 07.12.2021 правомірним.
29.01.2025 та 30.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду від АТ "Харківобленерго" та від ПрАТ "Харківенергозбут" надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 вищевказані клопотання задоволено, призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" на рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 та додаткове рішення від 23.12.2024 у справі №922/648/24 в судовому засіданні 05.03.2025.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 05.03.2025 представники учасників справи підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Згідно ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
ПрАТ "Харківенергозбут" має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19.06.2018 № 505).
Розрахунки за спожиту електроенергію зі споживачем ПрАТ "Харківенергозбут" проводить на підставі переданих від оператора системи розподілу показів приладу обліку у відповідності до наведених вимог згідно з умовами договору.
Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується учасниками справи, з 01.01.2019 відповідач споживає електричну енергію у постачальника універсальних послуг за об`єктами за адресою: вул. Академіка Павлова, 142 Б, корпус 1, м. Харків. 
Також відповідач шляхом подання відповідної заяви приєднання від 03.01.2019 до умов договору споживання електричної енергії за адресою: м. Харків, вул. Павлова академіка, буд. 142-Б, корп. 1, ЕІС код комерційних точок обліку: 62Z8453791964500, 62Z803656877263, 62Z1883558779134 та 62Z5739999978841 (оператор з яким споживач має договір на розподіл електричної енергії – АТ "Харківобленерго"), та часткової оплати спожитої електроенергії, приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах договору № 03-945К від 01.01.2019 з відповідачем (далі - договір), дані про якого передані від попереднього постачальника АТ “Харківобленерго”.
Разом із заявою приєднання відповідач надав Додаток до заяви приєднання до Договору, в якому зазначено перелік всіх точок комерційного обліку за об`єктом споживача:
1. лічильник № 046812 (EIC 62Z8453791964500) — загальнобудинковий, що здійснює облік електричної енергії за всіма електроустановками будинку. 
2. лічильник № 046985 (EIC 62Z5739999978841) — здійснює облік електричної енергії, витраченої на освітлення сходових клітин. 
3. лічильник № 047016 (EIC 62Z1883558779134) — аварійне освітлення. 
4. лічильник № 017577 (EIC 62Z2803656877263) — робота ліфтів.
Актом від 22.03.2021 зафіксовано заміну приладу обліку № 017577 на прилад обліку № 357144.
Із матеріалів справи вбачається та поясненнями учасників справи підтверджується, що лічильник № 046812 є загальнобудинковим, за лічильником № № 357144 (№ 017577) окремо здійснюється облік витрат електроенергії на роботу ліфтів, за лічильником №047016 – облік витрат електроенергії на аварійне освітлення, за лічильником № 046985 – облік витрат на інші потреби.
Згідно з умовами даного договору позивач, як постачальник, продає електричну енергію відповідачу, як споживачу, для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 5.8. договору).
Відповідно до п. 5.10 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком № 3 до цього договору.
Згідно з п. 5 комерційної пропозиції звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії здійснюється шляхом фактичного обсягу спожитої електричної енергії оформлення між споживачем та постачальником "Акту прийому-передачі електричної енергії", сформованого згідно з даними на останній день розрахункового періоду споживача.
Як стверджує позивач, він на виконання умов договору протягом грудня 2020 року – січня 2024 року здійснював постачання на користь відповідача електроенергії, про що позивачем були сформовані та направлені рахунки на оплату електричної енергії за період з грудня 2020 року по грудень 2023 року (т. 1, а. с. 66-148).
Позивач стверджує, що на момент його звернення до суду з позовною заявою відповідачем не сплачено заборгованість за період з грудня 2020 року – січня 2024 року в сумі 248164,12 грн 
Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості в судовому порядку стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.
Після постановлення судом першої інстанції ухвали від 01.03.2024 про відкриття провадження у даній справі відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості, яка позивачем заявлена до стягнення. Зокрема: 03.07.2024 сплачено за електричну енергію у сумі 31470,00грн, 22.10.2024 сплачено за електричну енергію у сумі 395,24 грн. 
Таким чином, як стверджує позивач, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію залишилась за період з березня 2021 (частково) по грудень 2023 та становить — 216 298,88 грн. 
Крім того, посилаючись на прострочення відповідачем виконання зобов`язань, позивач нарахував до стягнення з відповідача 9772,11 грн 3% річних за період прострочення з 17.01.2021 по 31.12.2023, 39843,38 грн інфляційних втрат за період прострочення з березня 2021 по липень 2023, жовтень-листопад 2023 станом на 01.01.2024 та 24023,10 грн пені за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 за прострочення кожного платежу окремо.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 у справі №922/648/24:
- в частині позову про стягнення з ОСББ "Добробут-142Б" на користь ПрАТ "Харківенергозбут" заборгованості за спожиту електричну енергію за період з грудня 2020 року по березень 2021 (частково) року у загальній сумі 31865,24 грн провадження у справі закрито;
- у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Предметом позову в даній справі є вимога про стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості використаної (купованої) електричної енергії, а також застосування наслідків прострочення відповідачем оплати такої вартості у вигляді стягнення пені, 3% річних та інфляційних за визначений період прострочення. 
Спірні правовідносини – щодо стягнення заборгованості за спожиту електроенергію – регламентуються, насамперед, загальними положеннями Господарського та  Цивільного кодексів України та спеціальними приписами Закону України "Про ринок електричної енергії" і передбачених ним положеннями  Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №311 від 14.03.2018, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ), чинними на дату виникнення спірних правовідносин. 
Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. 
За змістом ч.ч. 6 - 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів. 
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України  "Про ринок електричної енергії"  відповідач є колективним побутовим споживачем як юридична особа, що створена шляхом об`єднання співвласників  побутових споживачів, що розраховуються за електричну енергію за показами загальнобудинкових засобів обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення спільних власних побутових потреб таких фізичних осіб. 
Відповідно до п.п. 4.12, 4.13 ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
За приписами п. 4.3 ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих  відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або надані послуг.
Відповідно до вимог п. 9.1.1 Розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними комерційного обліку електричної енергії між АКО, ППКО та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів.
Таким чином, розрахунки за спожиту електроенергію зі споживачем ПрАТ "Харківенергозбут" проводить на підставі переданих від оператора системи розподілу показів приладу обліку у відповідності до наведених вимог згідно з умовами договору.
Як вбачається з матеріалів справи, загальнобудинковий лічильник №046812 фіксує обсяг електроенергії, яка постачається на територію всього будинку, в тому числі побутовим споживачам (мешканцям квартир будинку), не побутовим споживачам (приватні офіси тощо), а також електроенергії, яка постачається Позивачу для забезпечення його статутної діяльності (фіксація її обсягу здійснюється лічильниками № 357144,  № 047016, № 046985, тобто ці лічильники фіксують обсяг спожитої електроенергії після того, як його вже було зафіксовано загальнобудинковим лічильником №046812). 
У даній справі позивачем заявлено до стягнення вартість спожитої електроенергії за спірний період, зафіксованої загальнобудинковим лічильником №046812, за мінусом спожитої електроенергії в спірний період за лічильниками №357144, №047016, №046985 та за мінусом спожитої електроенергії співвласниками багатоквартирного будинку – членами ОСББ "Добробут-142Б" та приватними офісами, які мають з енергопостачальною організацією власні договори та здійснюють оплату електроенергії на підставі показів лічильників.
Відповідно до наявних у матеріалах справи копій рахунків та актів приймання-передачі електричної енергії, загальна сума, визначена до сплати в кожному з них, містить наступні складові:
- технічні цілі (робота ліфтів, насосів та замково-переговорних пристроїв) та освітлення дворів, східців і номерних знаків, для освітлення авт., котелень
- населення, яке розраховується з енергопост.орг. за загал.розрах. засобом обл. та об`єд. шляхом створен. юр. особи, житлово-експлуатац. орг. крім гуртожитків.
Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується апелянтом, найбільшу частину нарахованої до стягнення з відповідача суми становить саме остання складова: "населення яке розраховується з енергопост.орг. за загал.розрах. засобом обл. та об`єд. шляхом створен. юр. особи, житлово-експлуатац. орг. крім гуртожитків". 
За таких обставин, як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, питання про наявність/відсутність відповідного грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем перебуває в залежності від результатів з`ясування питання щодо можливості врахування в Актах приймання-передачі електричної енергії визначених розрахунковим шляхом за допомогою показів загальнобудинкового лічильника №046812 обсягів споживання  "населення, яке розраховується з енергопост.орг. за загал.розрах. засобом обл. та об`єд. шляхом створення юр. особи, житлово-експлуатац. орг. крім гуртожитків", як оплачуваних відповідачем, адже за змістом п. 4.3 ПРРЕЕ, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку, функції якого виконуються ОСР (третьою особою).
Апелянт посилається на те, що структура комерційного обліку була погоджена обома сторонами під час укладання Договору, зміна розрахункової (комерційної) схеми обліку електричної енергії (зміна місця встановлення розрахункових засобів обліку, переведення технічних засобів обліку у розрахункові тощо) можлива лише за умови внесення в установленому порядку змін до проектних рішень; ПрАТ "Харківенергозбут" у рахунках за спожиту електричну енергію розподіляє обсяги спожитої електричної енергії по категоріям споживачів. Також заявник скарги зазначає, що визначена Оператором системи розподілу - AT "Харківобленерго" величина обсягу розподіленої та спожитої електроенергії по об`єкту ОСББ "Добробут - 142Б" до урегулювання є обов`язковою для сплати і не може бути самостійно змінена, оскільки це не передбачено умовами Договору та чинним законодавством. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач і не заперечує тих обставин, що сторонами було погоджено структуру комерційного обліку.
Водночас саме позивачем та третьою особою не надано доказів та обґрунтування на підтвердження тих обставин, що нарахування за складовою "населення яке розраховується з енергопост.орг. за загал.розрах. засобом обл. та об`єд. шляхом створен. юр. особи, житлово-експлуатац. орг. крім гуртожитків" узгоджується з умовами договору та чинного законодавства.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України  "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"  до складу витрат на управління багатоквартирним будинком включаються витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, тоді як за змістом ст. 12 Закону України  "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"  за відсутністю в матеріалах справи доказів про прийняттям рішенням загальних зборів ОСББ про передачу функцій з управління будинком управителю або асоціації, такі функції з управління здійснює ОСББ.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України  "Про житлово-комунальні послуги"  визначено, що до складу послуг з управління багатоквартирним будинком включається й купівля електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Таке електрозабезпечення спільного майна конкретизовано в п. 14 Переліку, затвердженого  Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №190 від 27.07.2018  "Про затвердження обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території", і полягає в придбанні електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку.
Облік такого споживання відповідача забезпечується розрахунковими/ комерційними лічильниками №357144 – облік витрат електроенергії на роботу ліфтів, №047016 – облік витрат електроенергії на аварійне освітлення, №046985 – облік витрат на інші потреби, обсяги споживання за якими в актах приймання електричної енергії визначені як технічні цілі (робота ліфтів, насосів та замково-переговорних пристроїв) та освітлення дворів, східців і номерних знаків, відповідачем визначаються/ підтверджуються та є оплаченими. 
Згідно з п. 5.3 розділу IX Кодексу комерційного обліку електричної енергії (у редакції, що діяла з 19.04.2018 по 25.03.2020) та п. 9.5.3 розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії (у редакції, що діє з 26.03.2020) дані комерційного обліку формуються на основі результатів вимірювання або визначаються за встановленими правилами.
У постанові від 25.10.2022 у справі № 922/2699/21 Верховний Суд зазначив, що  загальнобудинкові засоби обліку, які не приєднані до точки обліку одного об`єкта (електрообладнання ОСББ), а навпаки, враховують дані щодо споживання електричної енергії з багатьох точок (квартири, місця загального користування), не можуть бути розрахунковими та використовуватися для розрахунків. Зазначені загальнобудинкові лічильники можуть використовуватися як технічні для контролю обсягів споживання електроенергії на об`єкті (в будинку) в цілому.
Апелянт у скарзі зазначає, що згідно п. 2.2.5 ПРРЕЕ за стан внутрішньобудинкових електричних мереж багатоквартирного будинку (від вводу в будинок до відхідних клем вузла вимірювання побутового споживача) відповідає власник цих мереж, тобто об`єднання співвласників.
Проте, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 10.04.2024 у справі №922/1242/23, експлуатаційна відповідальність ОСББ за технічний стан внутрішньобудинкових мереж на ділянці до вхідних клем вузла обліку побутового споживача не передбачає своїм наслідком використання в розрахунках показів загальнобудинкових лічильників, які відображають і споживання індивідуальних побутових споживачів, що мають окремі комерційні засоби обліку, у спосіб, що покладає на ОСББ обов`язок з оплати споживання понад обсяги споживання на технічні потреби, оскільки це не відповідає пунктам 8.2.5-8.2.7 ПРЕЕЕ щодо застосування відповідальності за можливе безоблікове споживання електричної енергії, компенсація вартості якої у такому випадку безпідставно автоматично покладатиметься на ОСББ.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ПрАТ "Харківенергозбут" у рахунках за спожиту електричну енергію розподіляє обсяги спожитої електричної енергії по категоріям споживачів, а не визначає, ким саме використано електричну енергію.
Однак ні позивачем, ні третьою особою нормативно не обґрунтовано визначення загальнобудинкового лічильника № 046812 у якості розрахункового (комерційного) та подальшого визначення спірних обсягів електричної енергії (обсягів спожитої відповідачем електричної енергії) із застосуванням показів загальнобудинкового лічильника шляхом описаного позивачем та третьою особою математичного розрахунку (1. множенні різниці показів лічильників №046812 (загальнобудинкового) на початок і кінець розрахункового періоду (місяць) на коефіцієнт трансформації  80; 2. відрахування від цієї суми споживання електричної енергії всіма побутовими споживачами).
Колегія суддів також зазначає, що третя особа надає послуги з розподілу індивідуальним побутовим споживачам до точки входу у відповідні квартири згідно із сукупним аналізом визначення термінів "точка розподілу електричної енергії", "об`єкт побутового споживання відповідача", наведеним в п. 1.1.2 ПРРЕЕ, абз. 1 п.1.2.3 та п.2.1.1 ПРРЕЕ – тобто і після загальнобудинкового лічильника № 046812 та з використанням внутрішньобудинкових мереж. За змістом абз. 2 п. 1.2.4 та п. 1.2.6 ПРРЕЕ всі витрати третьої особи, пов`язані з транспортуванням електричної енергії індивідуальним споживачам, мешканцям будинку, компенсуються останньому за рахунок відповідної складової тарифу позивача як постачальника (п. 3.3.1 ПРРЕЕ).
Апелянт посилається на те, що у постанові Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 у справі №922/3448/21 зазначається, "що електроустановка споживача має бути обладнана необхідними засобами вимірювальної техніки електричної енергії відповідно до проектних рішень. При цьому місця (точки) встановлення розрахункових (комерційних) засобів обліку мають зазначатися у Договорі, укладеному між споживачем та Оператором системи розподілу (AT "Харківобленерго"). Отже, якщо умовами Договору передбачено здійснення споживачем-управителем багатоквартирного будинку розрахунків за електричну енергію на підставі загальнобудинкових засобів обліку, НКРЕКП у роз`ясненнях від 26.04.2021 № 5309/20.2/7-21 визначає, що дії Оператора системи розподілу щодо визначення обсягу споживання електричної енергії цим споживачем шляхом віднімання від загального обсягу споживання електричної енергії у будинку, зафіксованого загальнобудинковим засобом обліку електричної енергії, обсягу електричної енергії, спожитого іншими споживачами в будинку та субспоживачами (за наявності), є правомірними".
Проте заявником скарги не доведено, що застосований ним спосіб визначення обсягу споживання електричної енергії відповідачем узгоджується з умовами договору, укладеного між сторонами в даній справі № 922/648/24. 
Окрім того, відповідно до ч .4 ст .236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак у справі № 922/3448/21, на яку посилається апелянт, Верховним Судом не було прийнято постанови із висновками щодо застосування норм права, натомість ухвалою від 01.02.2023 касаційне провадження у вказаній справі було закрито.
Отже, оскільки загальнобудинковий лічильник №046812 враховує обсяги споживання всіх індивідуальних споживачів у квартирах та приватних офісах, що визначаються і оплачуються останніми за власними засобами обліку на підставі окремих договорів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав відносити визначені розрахунковим шляхом спірні обсяги споживання  "населення, яке розраховується з енергопост.орг. за загал.розрах. засобом обл. та об`єд. шляхом створення юр. особи, житлово-експлуатац. орг. крім гуртожитків"  до споживання саме відповідачем.
Відповідно, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вимоги з оплати недоведеного споживання відповідачем електричної енергії за категорією "населення, яке розраховується з енергопост.орг. за загал.розрах. засобом обл. та об`єд. шляхом створення юр. особи, житлово-експлуатац. орг. крім гуртожитків" є спонуканням усупереч ч.ч. 1, 2 ст.14 ЦК України до виконання не встановлених грошових зобов`язань з оплати недоведеного як здійсненого саме ОСББ споживання, та дійшов переконливого висновку про те, що в задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з березня 2021 (частково) по грудень 2023 в сумі 216 298,88 грн слід відмовити.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги щодо стягнення відсотків річних та інфляційних. Окрім того, як правильно зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, доданий позивачем до позовної заяви розрахунок інфляційних та річних складено таким чином, що з нього неможливо встановити, за які саме періоди та на які суми позивачем здійснюється нарахування 3% річних та інфляційних в контексті оплати позивачем спожитої електричної енергії за лічильниками №357144, №047016, №046985, та необґрунтованості вимог про нарахування заборгованості згідно з урахуванням показів лічильника № 046812. 
Під час апеляційного провадження позивачем не спростовано вищевказаного висновку суду першої інстанції та не надано розрахунків на підтвердження обґрунтованості зазначених позовних вимог.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

При перегляді додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі № 922/648/24 із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.
Згідно ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 244 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
За положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 у справі №922/648/24 в частині позову про стягнення з ОСББ "Добробут-142Б" на користь ПрАТ "Харківенергозбут" заборгованості за спожиту електричну енергію за період з грудня 2020 року по березень 2021 (частково) року у загальній сумі 31865,24грн провадження у справі закрито; у задоволенні іншої частини позову відмовлено. Під час даного апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що вказане рішення підлягає залишенню без змін.
ОСББ "Добробут-142Б" у межах установленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою (вх. №31417 від 13.12.2024) про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просило стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі №922/648/24 задоволено заяву ОСББ "Добробут-142Б" про ухвалення додаткового рішення; стягнуто з ПрАТ "Харківенергозбут" на користь ОСББ "Добробут-142Б" 25000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.
Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідач (замовник, клієнт), уклав з адвокатом Жуковою В. М. (виконавець) договір про надання правничої допомоги б/н від 05.06.2024 (т. 3, а.с. 146-147).
Відповідно до п. 1 договору виконавець зобов`язується надавати правову допомогу замовнику на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному у договорі за погодженням сторін.
Згідно з п. 4.2 договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.10.2024) вартість послуг за даним договором є договірною та становить 17500,00 грн, без участі в судових засіданнях.
Вартість послуг за участь у судових засіданнях складає 1500,00 грн за одне засідання та визначається після прийняття рішення судом першої інстанції з врахуванням кількості судових засідань у справі.
Після прийняття господарським судом рішення у даній справі, 10.12.2024 сторони підписали акт про надання правничої допомоги  (т. 3, а. с. 148), в якому підтвердили надання адвокатом замовнику послуг за договором на суму 25000,00 грн, в т. ч. щодо вивчення та аналіз позовної заяви на суму 2000 грн, підготовка документів та відзиву на позовну заяву на суму 8000 грн, підготовка клопотання на суму 2000 грн, вивчення та аналіз додаткових пояснень третьої особи на суму 1000 грн, підготовка додаткових пояснень на суму 4500 грн, представництво інтересів відповідача в судових засіданнях на суму 7500,00 грн.
З посиланням на зазначені документи, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.
Позивач надав до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення витрат з огляду на їх неспіврозміріність критеріям, визначеним ст. 126 ГПК України та без зазначення конкретного часу, який витратив адвокат на надання тих або інших послуг. 
Аналогічні заперечення проти обґрунтованості розміру витрат відповідача на правову допомогу ПрАТ "Харківенергозбут" наводить також і в апеляційній скарзі на додаткове рішення суду в даній справі.
Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.
В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. Аналогічну правову позицію наведено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26.02.2025 у справі №910/10602/23.
Як було встановлено вище, матеріалами справи підтверджено як вартість послуг адвоката Жукової В.М., так і факт надання нею правничої допомоги відповідачеві в обсязі, визначеному договором та актом.
Стосовно посилань позивача на те, що в акті зазначено про підготовку відзиву на позовну заяву, тоді як матеріали справи такого відзиву не містять, колегія суддів зазначає, що, як було встановлено вище, згідно з п. 4.2 договору про надання правничої допомоги (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.10.2024), вартість послуг за даним договором є договірною та становить 17500,00 грн, без участі в судових засіданнях. 
Тобто відповідачем та його представником було окремо визначено в договорі відповідну складову вартості правової допомоги у фіксованій сумі, розмір якої не залежить від того, які документи та в якій кількості подаються представником до суду. Те, що в пунктах 1 - 5 акту про надання правничої допомоги вказану суму 17500,00 грн було розділено на декілька частин за окремими видами робіт, вказаних обставин не змінює.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку; у випадку встановленого договором фіксованого розміру  гонорару  сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.  
Тому твердження апелянта про те, що відсутність інформації про витрачений адвокатом час на виконання тих чи інших робіт (надання послуг) взагалі унеможливлює оцінку гонорару адвоката та, відповідно, розміру судових витрат на оплату послуг адвоката на відповідність критерію співмірності – колегія суддів вважає безпідставним.
Згідно з актом про надання правничої допомоги від 05.06.2024, змінну складову адвокатського гонорару, а саме, оплату участі представника в судових засіданнях, визначено у відповідності до умов договору: 1500,00 грн за одне судове засідання, а також до фактичної кількості засідань (5), в яких брала участь адвокат Жукова В.М.
Стосовно тверджень заявника скарги про те, що спірні правовідносини у даній справі не є складними, практика щодо розгляду цієї категорії спорів є сталою, підготовка до розгляду цієї справи у суді 1-ї інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи адвоката, а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру - колегія суддів зазначає, що спірний період оплат та стягнення у даній справі є досить тривалим, співставлення заявлених та сплачених сум за численними первинними документами потребувало часу, окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач змінював предмет позову. 
Тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розмір заявлених до стягнення витрат на правову допомогу узгоджується з критеріями, визначеними у ст. 126 ГПК України, щодо характеру та ступеню складності справи, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи тощо.
Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач, заперечуючи в суді першої та апеляційної інстанції проти стягнення 25000,00грн витрат на правничу допомогу, водночас не зазначає, який розмір витрат відповідача на правову допомогу, на його думку, є розумним, враховуючи, що факт надання відповідної правової допомоги підтверджується матеріалами справи і не заперечується заявником скарги.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни законного та обґрунтованого додаткового рішення господарського суду в даній справі.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" на рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 та додаткове рішення від 23.12.2024 у справі № 922/648/24 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 09.12.2024 та додаткове рішення від 23.12.2024 у справі № 922/648/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повну постанову складено 14.03.2025.

Головуючий суддя                                                       Н.О. Мартюхіна  

Суддя                                                                              Я.О. Білоусова

Суддя                                                                                                                            О.О. Крестьянінов