Номер провадження: 22-ц/813/5682/24 
Справа № 501/4300/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/4300/19
Номер провадження: 22-ц/813/5682/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Губара Д.В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток та визнання права власності, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Смирнова В.В. о 12 годині 23 хвилині 20 вересня 2021 року, повний текст рішення складений 29 вересня 2021 року, 

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним первісним позовом, в якому просить визнати його частку у домоволодінні у розмірі - 59/100. Визнати за ним, ОСОБА_2 , право власності на будинок під літ. «Б», загальною площею - 121,8 кв. м, земельну ділянку, площею - 0,0324 кв. м, гараж площею - 35,2 кв. м., та комору, які вказані у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 , загальною площею - 13,5 кв. м..
Первісний позов ОСОБА_2 обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін - ОСОБА_3 , який з 14 червня 1958 року до своєї смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_4 ..
Згідно заповіту від 19 березня 2009 року, батько заповів йому житловий будинок під літ. «Б» з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею - 0,0324 га., за вказаною адресою.
Зазначає, що він зі своєю родиною проживає у будинку під літ. «Б», а відповідач – у будинку під літ. «А», без оформлення права власності на спадкове майно, в яке крім будинків входить також і земельна ділянка, площею - 0,530 га. Не встановленими є й частки спадкоємців у спадковому майні, оскільки у 2013 році померла їх мати, частка якої формально перейшла до  ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 2 – 4).

Короткий зміст зустрічного позову

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: 1) встановити факт реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , яке складається з двох будинків: літера «А» та літера «Б», господарських споруд: № 1 - хвіртка, № 2 - огорожа, № 3-цистерна, І – покриття; 3) визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку, площею - 0,053 га., за адресою - АДРЕСА_1 ; 4) визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею - 0,053 га, за адресою - АДРЕСА_1 , становила ; 5) визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею - 0,053 га, за адресою - АДРЕСА_1 , становила ; 6) визнати право власності на спадкове майно, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , а саме на - 1/6 частки домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , та 1/6 частки земельної ділянки, площею - 0,053 га., за адресою - АДРЕСА_1 ; 7) визнати право власності на спадкове майно, в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , а саме на - 4/6 частки домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , та на - 4/6 частки земельної ділянки, площею - 0,053 га, за адресою - АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 зустрічний позовні вимоги обґрунтовує тим, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про шлюб № 8 від 14 червня 1958 року, складений виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проте наявні відмінності в написанні прізвища батька сторін. Зокрема, у Державному реєстру актів цивільного стану громадян зазначено - « ОСОБА_5 », а в паспорті та свідоцтві про смерть - « ОСОБА_5 ». До паспорта батька був внесений запис про його прізвище « ОСОБА_5 », а до паспорту матері - прізвище « ОСОБА_5 ». В той же час, при перекладі на українську мову до Державного реєстру актів цивільного стану громадян був внесений актовий запис про шлюб № 8 від 14 червня 1958 року, де прізвища батьків збігаються - « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_5 ». У зв`язку з цим позивачем заявлена вимога про встановлення факту реєстрації шлюбу.
Також зазначає, що під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було набуте у власність домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 . У період з 1960 року по 1968 рік ними був побудований будинок за вказаною адресою, житловою площею - 46,2 кв. м, загальною площею - 80,6 кв. м. У подальшому в період 1994 року на цій земельній ділянці збудований поруч з зазначеним вище будинком інший будинок, загальною площею - 118,0 кв. м., житловою площею - 66,1 кв. м..
19 березня 2009 року ОСОБА_3 був складений заповіт, яким належний йому житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею - 0,0324 га, яка розташована за цією ж адресою, згідно наданої схеми, він заповідав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
26 вересня 2012 року його брат - ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено з причин невідповідності майна, яке зазначено у заповіті, майну, яким володів померлий.
На день подання зустрічного позову право власності на домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 .. Дане домоволодіння складається з двох будинків, літери «А» та «Б». Крім того, ОСОБА_3 було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку, площею - 0,053 га, за цією ж адресою.
Вважає, що оскільки поділу спільного майна подружжя між батьками сторін не відбувалось, а зазначеного в заповіті майна не існує, тому заповіт від 19 березня 2009 року є нікчемним.
Також вказує, що ОСОБА_2 після смерті їхньої матері - ОСОБА_4 подав заяву про відмову від прийняття спадщини на його користь, тому він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 92 – 99).

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27 липня 2021 року первісний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня
2021 року задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_1 ..
Встановлено факт реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку, площею - 0,053 га, за адресою - АДРЕСА_1 .
Визначено, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на вказану земельну ділянку становила - 1/2 частки.
Визначено, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на спірну земельну ділянку становила - 1/2 частки.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 . На - 1/6 частки земельної ділянки, площею - 0,053 га, за адресою - АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , на - 4/6 частки земельної ділянки, площею - 0,053 га, за адресою - АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у судовому засіданні сторони визнали та не оспорювали факт перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шлюбі. Після прийняття до експлуатації домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 та оформлення права власності на нього за ОСОБА_3 , передана останньому в результаті приватизації земельна ділянка, площею - 0,053 га, за цією ж адресою набула статус спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину, тому зустрічний позов в частині визнання права власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку підлягає задоволенню. Проте судом враховано, що у разі відсутності документів про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво визнається самочинним, тому суд відмовляє у визнанні права власності на нього в порядку спадкування (Т. 2, а. с. 140 – 146).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить вищевказане рішення суду першої інстанції змінити. Ухвалити рішення, яким: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , яке складається з двох будинків: літера «А» та літера «Б», господарських споруд: № 1 - хвіртка, № 2 - огорожа, № 3-цистерна, І – покриття; 2) визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , становила - частку; 5) визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , становила - частку; 6) визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , а саме на - 1/6 частку домоволодіння за адресою - АДРЕСА_2 ) визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , а саме на - 4/6 частки домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення залишити без змін. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що на час розгляду даної справи відповідач не був власником 59/100 частин житлового будинку літ «Б» за адресою - АДРЕСА_1 . Вирішуючи спір, суд правильно зазначив та застосував норми матеріального права, задовольнивши позовні вимоги щодо визнання майна сумісною власністю подружжя, визначення часток на спадкове майно, яким є земельна ділянка, та визнання права власності на її частку за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті батька та матері. Однак, суд не застосував такі ж самі норми матеріального права при вирішенні аналогічних питань щодо домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 2, а. с. 148 – 153).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить визнати обґрунтованими підстави відводу судді Смирнову В.В., заявлені в заяві відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про його відвід від 17 серпня 2021 року. Витребувати з Іллічівського міського суду Одеської області справу № 501/2469/21 для об`єднання з цивільною справою № 501/4300/19. Скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку нерухомого майна і 1/6 частку земельної ділянки, розташованих за адресою - АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом, залишивши його без змін в іншій частині. Ухвалити додаткове судове рішення по об`єднаній цивільній справі, котрим визнати право власності ОСОБА_2 на цілий житловий будинок літер „Б” у домоволодінні за адресою - АДРЕСА_1 , та частку земельної ділянки, площею - 0,0324 га, на якій він розташований, або - 59/100 всього домоволодіння, у порядку спадкування за заповітом батька - ОСОБА_3 від 19 березня 2009 року. Визнати право власності ОСОБА_1 на решту спадкового нерухомого майна, що складається з житлового будинку літер „А” і земельної ділянки в складі того ж домоволодіння, в порядку спадкування за законом. Зобов`язати його компенсувати йому різницю - 9/100 у грошовому вираженні за вимогою ОСОБА_1 .. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по цій справі, по сплаті судового збору в сумі – 9 605 гривень та по оплаті правничої допомоги згідно опису про її надання та квитанцій про їх оплату (Т. 2, а. с. 158 – 171).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що суд застосував спрощений порядок розгляду справи без виклику сторін лише з метою усунути його як сторону в справі від безпосередньої участі в її розгляді, що стало однією з підстав для подання ним заяви про відвід судді. Підставами для відводу суду також стало те, що він постійно з`являвся до суду, але жодного разу до судової зали його не запрошували і він знаходився під її дверима. 
Суддя в порушення вимог ст. 43 ЦПК України не направляв  ОСОБА_2  жодної винесеної ним по справі ухвали і він не знав про ухвалені ними рішення та підстави для їх прийняття. 02.11.2020 судом постановлено ухвалу про повернення до загального порядку провадження у справі, але йому про це не було повідомлено. Справа розглядалася без його участі, що також згідно ст. 376 ч. 6 п. 3 є підставою для скасування судового рішення. 
Суд у рішенні описує лише обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, та не надає повної оцінки обставинам справи. Суд не надав оцінки правомірності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і лише вказав, що нотаріуси визнали відсутність вказаного у заповіті нерухомого майна та частки земельної ділянки у власності заповідача. Відсутні висновки суду про те, чи відповідає нормам закону про спадкування за заповітом така відмова. 
Визнавши право власності ОСОБА_1 на 1/6 частку нерухомого майна та 1/6 частку земельної ділянки після смерті батька, суд не прийняв до уваги його заповіт від 19 березня 2009 року і вийшов за його межі. 
Судове рішення також підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що його ухвалив суддя, якому заявлено обґрунтований відвід, але він відмовив у ньому з необґрунтованих підстав, не зупинивши провадження та не передавши вирішення відводу іншому судді.

Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

08.12.2021 ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить суд вказану апеляційну скаргу відхилити. Посилається на те, що погоджується з ОСОБА_1 лише відносно того, що дійсно оскаржуване ними судове рішення є незаконним і воно дійсно не містить жодних аналізів наданих сторонами доказів та мотивів суду, за якими суд погоджується з якимись доказами, чи відхиляє їх. Суд навіть не аналізував законність відмов нотаріусів у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, рівно, як не мотивував рішення (Т. 2, а. с. 196 – 197).
07.02.2022 ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить суд вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, справу розглянути з урахуванням апеляційної скарги ОСОБА_1 , яку повністю задовольнити. Посилається на те, що вимога про витребування з Іллічівського міського суду Одеської області цивільної справи № 501/2469/21 та об`єднання з цивільною справою № 501/4300/19 суперечить ч. 3 ст. 188 ЦПК України, яка допускає можливість об`єднання позовів до початку підготовчого засідання. 
Задоволення вимог про винесення додаткового судового рішення по об`єднанній цивільній є неможливим, оскільки неможливо об`єднання цивільних справ. Вказує на те, що усі судові засідання проводились за участю представників ОСОБА_2 , а останні судові засідання також за участю самого ОСОБА_2 .. 
Щодо відмови ОСОБА_4 від спадщини на користь ОСОБА_2 , то такої відмови не відбувалось. Дана обставина не підтверджена жодним доказом. Крім того,  ОСОБА_2 не оскаржував до суду відмову у вчиненні нотаріальних дій, а навпаки, погоджуючись із такою відмовою, звернувся до суду із первісним позовом (Т. 2, а. с. 209 – 210).

Короткий зміст постанови апеляційного суду, мотивування його висновків

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року задоволено частково апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2021 року скасовано в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності за позивачем на частину спірної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 та відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання права власності за ОСОБА_1 на частину домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батьків.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності на частину спірних земельної ділянки та домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту реєстрації шлюбу сторонами не оскаржувалося, тому апеляційним судом не переглядалося.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є передчасними, оскільки преюдиційне значення має визначення складу майна, яке охоплене заповітом. Відтак об`єктом спадкування є лише майно, яке ним не охоплене. Первісний позов ОСОБА_2 у цій справі про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишений без розгляду, відтак спір вирішений у цій справі бути не може.
Відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 не є перешкодою для пред`явлення ним нових вимог, з врахуванням викладених обставин, які, у тому числі, можуть бути предметом одночасного вирішення у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, яка перебуває в провадженні суду першої інстанції (Т. 3, а. с. 31 – 35).

Короткий зміст постанови касаційного суду, мотивування його висновків

Постановою Верховного Суду від 01.05.2024 року  касаційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова мотивована тим, що фактично апеляційний суд усунувся від вирішення спору в цій справі. Апеляційний суд не врахував доводи сторін, не перевірив наявні в матеріалах справи докази та не надав їм належної оцінки, обставини справи не встановлював, дійшовши помилкового висновку про неможливість розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом в результаті залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток на спадкове нерухоме майно, земельну ділянку та визнання права власності на них (Т. 3, а. с. 78 – 87).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.05.2024 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 90 – 90 зворотна сторона).
У судовому засіданні адвокат Стеценко О.П., діючий від імені ОСОБА_1 , підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 .. Просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.
ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити без задоволення. 

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягаютьзадоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (батьки сторін) з 14 червня 1958 року перебували у шлюбі.
Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів від 17 квітня 1986 року № 262 затверджено акт від 17 лютого 1986 року про закінчення будівництва будинку за адресою - АДРЕСА_1 , житловою площею - 46,9 кв. м, загальною площею - 80,6 кв. м, та самовільно збудовані споруди за ОСОБА_3 ..
Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 червня 1986 року домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 .
Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів №1133/1 від 16 вересня 1994 року встановлено, що ОСОБА_3 проживає за адресою - АДРЕСА_3 , має на праві власності житловий будинок під літ. «А». У зв`язку зі збільшенням сім`ї на присадибній ділянці був самовільно збудований ще один житловий будинок під літ. «Б». Вказаним рішенням виконавчого комітету оформлено право власності на житловий будинок літ. «Б» за адресою - АДРЕСА_3 .
Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03 квітня 1995 року домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , яке складається з двох житлових будинків, належить ОСОБА_6 .
Встановлено, що ОСОБА_3 була безоплатно передана у приватну власність земельна ділянка, площею - 0,053 га, за адресою - АДРЕСА_3 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 311385 та рішенням Іллічівської міської ради від 25 березня 1994 року № 132/275-ХХІ.
На підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 03 квітня 1995 року за життя ОСОБА_3 належало домоволодіння за адресою - АДРЕСА_3 , яке складалося з двох будинків під літерами «А» та «Б», а також земельної ділянки, площею - 0,053 га.
19 березня 2009 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким житловий будинок за адресою - АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0324 га за цією ж адресою згідно наданої схеми заповідав ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Станом на час смерті ОСОБА_3 зареєстрованими разом із ним за адресою:- АДРЕСА_1 були - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ..
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 серпня 2013 року (справа № 501/1306/13) задоволено в повному обсязі позов ОСОБА_2 .. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 і його батьком - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею - 0,0324 га, згідно спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , та згідно зі схемою розподілу, що є додатком до заповіту. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно спадкування за заповітом.
Згідно з технічним паспортом від 18 вересня 2013 року на садибний будинок АДРЕСА_1 , власниками є - ОСОБА_3 та ОСОБА_10 ..
Згідно з висновком № 637 від 15 жовтня 2013 року, наданого КП «БТІ», станом на 29 грудня 2012 року власником житлового будинку АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 03 квітня 1995 року є - ОСОБА_3 , та на підставі рішення суду від 01 серпня 2013 року у справі № 501/1306/13-ц – ОСОБА_2 . Згідно замовлення №12094 від 16 вересня 2013 року проведено підрахунок частки, яка належить ОСОБА_2 і складається з житлового будинку літ. «Б», що становить - 59/100 частки домоволодіння за вказаною адресою.
Водночас, рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року (справа № 501/1306/13) скасовано рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 серпня 2013 року в частині: - визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею - 0,0324 га, згідно спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 та згідно зі схемою розподілу, що є додатком до заповіту; - визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно спадкування за заповітом. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 лютого 2014 року (справа №501/6447/13) встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 ..
ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати сторін - ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).
29 листопада 2013 року ОСОБА_2 написав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_4 на користь брата - ОСОБА_1 ..
У подальшому ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 квітня 2016 року (справа № 501/2869/14-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2016 року та постановою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною відмовлено.
Згідно з довідкою КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеської області від 26 березня 2019 року домоволодіння складається з житлового будинку під літ. «А», площею 88,7 кв. м, житловою площею 46,9 кв. м, будинку під літ. «Б», площею 121,8 кв. м, житловою площею 83,4 кв. м, господарських будівель: літ. «И» -гараж, літ. «К» - комора, господарських споруд: №1 - хвіртка, №2 – огорожа, №3-цистерна, І-покриття.
22 листопада 2019 року Чорноморською міською державною нотаріальною конторою нотаріусом Жмиховою О.С. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки будинок під літ. «Б» зазначено лише в експлікації, а фактично адреси - АДРЕСА_1 не існує та таке спадкове майно відсутнє, а земельна ділянка переходить у власність пропорційно часткам осіб у вартості будівель і споруд. Рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до суду.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Рішення в частині встановлення факту реєстрації шлюбу сторонами не оскаржено, тому законність та обґрунтованість рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину спірної земельної ділянки за адресою – АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності за ОСОБА_1 на частину домоволодіння за адресою – АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 та матері - ОСОБА_4 .

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спірні правовідносини стосуються захисту спадкових прав позивача за зустрічним позовом, як спадкоємця за законом, пов`язаних із наявністю заповіту, складеного на ім`я відповідача.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Як встановлено матеріалами справи,  19 березня 2009 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким житловий будинок за адресою - АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею - 0,0324 га, за цією ж адресою згідно наданої схеми заповідав ОСОБА_2 ..
Водночас у листопаді 2019 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки будинок під літ. «Б» зазначено лише в експлікації, а фактично адреси: АДРЕСА_1 не існує та таке спадкове майно відсутнє, а земельна ділянка переходить у власність пропорційно часткам осіб у вартості будівель і споруд, та рекомендовано звернутися до суду.
Верховний Суд неодноразово підкреслював, що свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.
У статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні правочину, які втілюються в трьох рівнях. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-17277св20) зазначено, що «тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді власне позовної вимоги про тлумачення змісту заповіту, так і, зокрема, при розгляді позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини; з урахуванням того, що зміст заповіту може містити розпорядження про призначення спадкоємця (спадкоємців) і/або визначення спадкового майна (спадщини), то і тлумачення змісту заповіту може здійснюватися щодо таких розпоряджень заповідача».
Отже, тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді справи з такими позовними вимогами, так і при розгляді справ щодо спадкування без заявлення таких позовних вимог, що не буде виходом судами за межі позовних вимог.
Таким чином, оскільки до предмету доказування по цій справі відноситься визначення спадкової маси при спадкуванні за законом, що серед іншого вимагає з`ясування обсягу майна, спадкування якого відбувалося за заповітом, необхідно розтлумачити заповіт та визначити спадкову масу.
В той же час слід враховувати, що спадкодавець не може заповідати майно, власником якого він не є.
Частиною першою статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Згідно з частиною першою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Отже заповіт визнається нікчемним в частині заповідання майна, власником якого заповідач не був і не мав права охопити заповітом права, які йому не належать.
Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 758/384/17 (провадження № 61-37911св18).
Як зазначалося вище, рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2014 року (справа № 501/1306/13) рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 серпня 2013 року скасовано в частині: - визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею - 0,0324 га, згідно спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 та згідно зі схемою розподілу, що є додатком до заповіту; - визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно спадкування за заповітом. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Зокрема вказаним рішенням суду встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги за законом є його діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його дружина – ОСОБА_4 , яка проживала та була зареєстрована по місцю відкриття спадщини після смерті чоловіка, за життя не відмовлялася від прийняття спадщини після його смерті на обов`язкову частку в майні згідно заповіту від 19 березня 2009 року. З огляду на вказане відсутні підстави для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на все спірне спадкове майно, враховуючи обов`язкову частку ОСОБА_4 ..
Отже, як встановлено матеріалами справи на підставі свідоцтва про право особистої власності домоволодіння від 03 квітня 1995 року за життя ОСОБА_3 належало домоволодіння за адресою - АДРЕСА_3 , яке складалося з двох будинків, а також земельної ділянки, площею - 0,053 га.
Вказане майно набуте померлим ОСОБА_3 за час шлюбу з ОСОБА_4 , тому на вказане майно розповсюджується презумпція спільного майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії 
НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Таким чином, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадкоємцями були - дружина ОСОБА_4 , та сини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..
19 березня 2009 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею - 0,0324 га, за цією ж адресою згідно наданої схеми заповідав ОСОБА_2 .
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання вищевказаного заповіту недійсним, оскільки останній в судовому порядку недійсним не визнаний. Надаючи тлумачення вищевказаному заповіту виходячи з його змісті та наявних доказів у справі, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 склав заповіт, яким житловий будинок літера «Б» за адресою - АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею - 0,0324 га, за цією ж адресою заповів сину – ОСОБА_2 .. 
Таким чином, з врахуванням перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шлюбі, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина: за заповітом - на житловий будинок літера «Б», що становить – 51/100 частину домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею – 0,0324 га.; - за законом на житловий будинок літера «А», що становить – 49/100 частин домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею – 0,0206 га..
Оскільки на час смерті ОСОБА_3 , його дружина – ОСОБА_4 , яка проживала та була зареєстрована по місцю відкриття спадщини після смерті чоловіка, за життя не відмовлялася від прийняття спадщини після його смерті на обов`язкову частку в майні згідно заповіту від 19 березня 2009 року. 
З огляду на вказане, враховуючи знаходження нерухомого майна не охопленого заповітом у спільній сумісній власності подружжя, після смерті чоловіка – ОСОБА_3 його жінка – ОСОБА_4 стала власником, з врахуванням успадкування обов`язкової частки та частки після смерті чоловіка, - 223/600 частин домоволодіння, а саме житловому будинку літера «А» = 41/200 + (41/200 х 1/3) + 59/600.
ОСОБА_1 після смерті батька – ОСОБА_3 успадкував за законом - 41/600 частину домоволодіння (літера «А»).
ОСОБА_2 після смерті батька – ОСОБА_3 успадкував за законом - 41/600 частину домоволодіння (літера «А»). 
З врахуванням заповіту батька – ОСОБА_3 , обов`язкової частки матері – ОСОБА_4 у спадщині, з врахуванням спадкування за законом майна, яке не охоплене заповітом, ОСОБА_2 успадкував та став власником - 336/600 частин домоволодіння = 59/100 – (59/100 х 1/6 = 59/100 – 59/600 = 235/600 + 41/600.
Щодо спадкування земельної ділянки після смерті батька - ОСОБА_3 ..
З огляду на вищевказане, враховуючи знаходження нерухомого майна не охопленого заповітом у спільній сумісній власності подружжя, після смерті чоловіка – ОСОБА_3 його жінка – ОСОБА_4 стала власником, з врахуванням успадкування обов`язкової частки та частки після смерті чоловіка, земельної ділянки у розмірі - 0,0192 га. = 0,0103 га + 0,0054 га. + (0,0103 га х 1/3) = 0,0103 га. + 0,0054 га. + 0,00341 га.
ОСОБА_1 після смерті батька – ОСОБА_3 успадкував за законом земельну ділянку в розмірі – 0,0034 га. 
З врахуванням заповіту батька – ОСОБА_3 , обов`язкової частки матері – ОСОБА_4 у спадщині, з врахуванням спадкування за законом земельної ділянки, яке не охоплене заповітом, ОСОБА_2 успадкував та став власником земельної ділянки у розмірі – 0,0304 га. = 0,0324 га. – (0,0324 х 1/6) = 0,0324 га. – 0,004 га. = 0,027 га. + 0,0034 га..
Щодо спадкування після смерті матері – ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .
29 листопада 2013 року ОСОБА_2 написав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_4 на користь брата - ОСОБА_1 .
Вказана відмова від прийняття спадщини після смерті матері була оскаржена ОСОБА_2 до суду. 
 Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 квітня
2016 року (справа № 501/2869/14-ц) залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2016 року та постановою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною (з підстав знаходження у тяжкому емоційному стані та здійсненні психологічного тиску) відмовлено.
Крім того, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2024 року в цивільній справі № 501/4103/23 відмовлено у задоволені позовну  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину про відмову від прийняття спадщини недійсним (з підстав введення в оману). Постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2024 року вищевказане рішення суду змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду щодо застосування строків позовної давності. В решті рішення залишено без змін.
З врахуванням вищевказаного, після смерті матері – ОСОБА_4 , з врахуванням відмови ОСОБА_2 від прийняття спадщини на користь брата – ОСОБА_11 , останній успадкував за законом та став власником: - 264/600 частин домоволодіння (літера «А») = 223/600 + 41/600; - земельної ділянки у розмірі - 0,0226 га. = 0,0192 га. + 0,0034 га. 
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо вирішення справи без його участі, оскільки журнал судового засідання спростовує вказане. Помилковими є доводи апелянта про недотримання правил вирішення питання про відвід, оскільки останній був заявлений у строк, що дозволяв суду вирішити його самостійно 
Доводи апелянта про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін спростовуються матеріалами справи про перехід до загального позовного провадження з розгляду справи. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є доведеними частково, а тому вони підлягають задоволенню частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину спірної земельної ділянки за адресою – АДРЕСА_1 , після смерті батька - ОСОБА_3 та матері - ОСОБА_4 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності за ОСОБА_1 на частину домоволодіння за адресою – АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 та матері - ОСОБА_4 не відповідають обставинам справи, судом в цій частині було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2021 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину спірної земельної ділянки за адресою – АДРЕСА_1 , після смерті батька - ОСОБА_3 та матері - ОСОБА_4 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності за ОСОБА_1 на частину домоволодіння за адресою – АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 та матері - ОСОБА_4 – скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , та після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 , на:
- 264/600 часток домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 ; 
- земельну ділянку, площею - 0,0226 га, за адресою - АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 30 грудня 2024 року.

Головуючий суддя:                                         А. П. Заїкін

Судді:                                                          С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе