ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2640/25 Справа № 205/921/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 березня 2025 року                                                        м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року, -
В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач у своїх позовних вимогах просив суд визнати ОСОБА_2 і малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Визнано  ОСОБА_2 і малолітнього ОСОБА_3  такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою:  АДРЕСА_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
18.12.2024 року від ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що вона проживала в спірному будинку до 18 років, тобто до 2004 року.
Окрім цього зазначає, що акт від 26.01.2019 року є незаконним та не може бути прийнятий як доказ. 

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
12.01.2025 року до Дніпровського апеляційного суду від представника ОСОБА_1  - адвоката Сидоренка Олега Андрійовича надійшоввідзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, залишити без задоволення апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
У судовому засіданні ОСОБА_2  доводи апеляційної скарги підтримала.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко Олег Андрійович заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2018 року Другою дніпровською держнотконторою і зареєстрованого в реєстрі за № 3-228, ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 21). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 25049405 (а.с. 20).
Згідно з довідкою № 389 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15 січня 2019 року, у спірному домоволодінні, окрім позивача, зареєстровано ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).
Відповідно до акту, складеного 26 січня 2019 року комісією у складі ОСОБА_5 і Комарецької Т.В., затвердженим головою квартального комітету № 35, відповідачі ОСОБА_2 і малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у домоволодінні не проживають і ніколи не проживали, їх особистих речей чи предметів побуту у будинку не виявлено (а.с. 19).
ОСОБА_2 і малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є членами сім`ї позивача, в домоволодінні не проживають і ніколи не проживали, їх речей у будинку немає, комунальні послуги ОСОБА_2 не сплачує.

Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач ОСОБА_2 і малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є власниками домоволодіння АДРЕСА_1 , в ньому не проживають, їх речей у домоволодінні, належному позивачеві, немає, комунальні послуги ОСОБА_2 не сплачує, доведених документально родинних стосунків з позивачем не мають, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки в апеляційній скарзі відповідачка підтверджує, що у будинку позивача не проживає (тобто не користується ним з 2004 року), тобто більше 20 років, а тому відповідно до ЖК Української РСР відповідачі втратили право користування жилим приміщенням.
У судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що дійсно тривалий час не проживає за цією адресою, але вона не має іншого свого житла, проживає на орендованій квартирі.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 04.03.2025 року.

               
       Судді: