ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 р. 	Справа № 440/4424/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 07.10.24  по справі № 440/4424/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,                Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                        
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - ГУПФУ в Харківській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (ГУ ПФУ в Полтавській області, другий відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про результати розгляду заяви позивача про призначення пенсії №164350004777 від 21.03.2024; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу з 13.03.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004, до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012 згідно з довідкою № 08-03-426 від 30.05.2022;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність дій відповідачів щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів його роботи з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 на території РФ, як таких, що порушують конституційне право позивача на пенсійне забезпечення, оскільки в силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійні права не втрачають своєї сили, як у разі припинення участі РФ в Угоді від 13.03.1992 так і після виходу із Угоди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” (далі по тексту – Постанова № 1328) держави-учасниці - України, на території якої він проживає. 
Необґрунтованою є і відмова пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012 згідно з довідкою №08-03-426 від 30.05.2022 через відсутність інформації про атестацію за професією «бурильник капітального ремонту», позаяк обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено на керівників підприємств. Порушення ж роботодавцем цього обов`язку не може тягнути за собою негативних наслідків для особи, яка працювала на посаді за Списком 2.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі № 440/4424/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, 61000, код ЄДРПОУ 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя , 34, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 21.03.2024 № 164350004777.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 та до пільгового страхового стажу період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, 61000, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Другий відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 по справі № 440/4424/24 за позовом ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги послався на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, оскільки ГУ ПФУ у Полтавській області не приймало будь-яких рішень про відмову у призначенні пенсії відносно позивача, а тому не може бути належним відповідачем по справі.
Оскільки заява позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності була розглянута саме ГУ ПФУ в Харківській області, то і зобов`язальні вимоги слід скерувати саме до ГУ ПФУ в Харківській області.
Щодо суті спірних правовідносин зазначив, що оскільки будь-які договірні правовідносини між Україною та рф припинено, то підстави для зарахування стажу, отриманого на території рф – відсутні. 
Позивач та перший відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 21.03.2024 № 164350004777 про відмову у призначенні пенсії.
Рішення обґрунтоване тим, що до страхового стажу не зараховано:
- період роботи в Росії з 20.01.2000 по 28.02.2002, 01.03.2002 по 30.06.2004 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 16.05.1991, у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території Російської Федерації по 31.12.1991;
- період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, оскільки в переліку атестованих робочих місць не долучена інформація про атестацію за професією "бурильник капітального ремонту свердловин".
Не погодившись із зазначеним рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 21.03.2024 № 164350004777, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки з огляду на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі № 686/4998/15, дійшов висновку, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при призначенні пенсії. Щодо зарахування періодів роботи позивача із 27.07.2010 по 28.05.2012 згідно з довідкою №08-03-426 від 30.05.2022 суд зазначив, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 та до пільгового страхового стажу період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, у зв`язку з чим повторно розглянути заяву позивача від 13.03.2024 з урахуванням висновків суду.
Відмовляючи у задоволенні вимог позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком, суд першої інстанції, пославшись на постанову Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, вважав, що оскільки відповідачем ще не вирішено питання щодо зарахування стажу, яке є виключною компетенцією Пенсійного фонду, така вимога є неналежним способом захисту порушеного права.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За змістом частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що станом на час звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах, позивач досяг 57 річного віку.
Отже, необхідний пільговий стаж має становити 12 років 6 місяців. 
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Колегія суддів наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року по справі № 171/843/17.
Колегією суддів, дослідивши трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 від 16.05.1991 встановлено, що ОСОБА_1 працював на території Російської Федерації бурильником свердловин з 20.01.2000 по 28.02.2002 та з 01.03.2002 по 30.06.2004.
Водночас, на думку пенсійного органу, у зв`язку із виходом РФ з участі в Угоді, страховий стаж, отриманий на території РФ зарахуванню не підлягає.
Колегія суддів вважає вищевказане твердження відповідача хибним виходячи з наступного.
Так, 13.03.1992 державами-учасницями СНД підписано Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення, в якій закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (ст. 1).
Угоду було підписано з метою взаємного визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань “відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди”. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Згідно із статтею 3 вказаної Угоди, усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Відповідно до статті 5 вказаної Угоди така розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно з частинами 2-3 статті 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Колегія суддів зазначає, що вказаного Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Згідно з положеннями статті 7 вказаної Угоди, розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.
Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Згідно із частиною 2 статті 13 вказаної Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
З огляду на наведені вище положення, колегія суддів зазначає, що вихід РФ, та в подальшому, України, з вказаної угоди жодним чином не повинен тягнути за собою негативних наслідків для громадян України, у тому числі і для позивача, оскільки пенсійні права останніх виникли ще задовго до виходу держави-учасниці із Угоди, а відтак, періоди роботи позивача на території РФ, не можуть бути неврахованими під час визначення стажу при призначенні пенсії саме з таких підстав.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(далі по тексту - Порядок № 22-1).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу. Основним документом на підтвердження трудового стажу є трудова книжка, яка була надана позивачем до пенсійного органу.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4.2 розділу 4 Порядку 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема:
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
повідомляє про необхідність до оформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Тобто, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні стажу позивачу при призначенні пенсії.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі № 127/8001/17.
Колегія суддів наголошує, що періоди роботи позивача на території РФ з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004, які він просить зарахувати до страхового стажу, мали місце до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
З огляду на вказане, надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на пенсійне забезпечення лише з тих підстав, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до вимог частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи відповідачем жодним чином не доведено факту неможливості зарахування періоду стажу роботи позивача з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004.
За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у пенсійного органу підстав для не зарахування періодів роботи на території РФ до страхового стажу та вважає підтвердженим факт трудової діяльності ОСОБА_1 з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004.
Що стосується можливості зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 27.07.2010 по 28.05.2012 згідно з довідкою № 08-03-426 від 30.05.2022, слід зазначити наступне.
Так, відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 позивач: з 27.07.2010 по 28.05.2012 працював бурильником капітального ремонту свердловин у Акціонерному товаристві "Укргазвидобування".
За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 30.05.2022 № 08-03-426 за період з 27.07.2010 по 28.05.2012 ОСОБА_1 виконував роботи з добування нафти, газу і газового конденсату, роботи з підземного і капітального ремонту свердловин в польових умовах за професією бурильник капітального ремонту свердловин, що передбачена Списком № 2 розділ ХІІ Буріння, видобування та перероблення нафти, газу та газового конденсату, переробка вугілля і сланцю підрозділ 2, позиція бурильники капітального ремонту свердловин.
На виконання пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.
За визначенням, наведеним у пункті 4 Порядку № 442 та підпункті 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
З огляду на викладене, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Такий висновок безумовно узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.04.2020 по справі № 555/2250/16-а.
Колегією суддів встановлено, що в наявній в матеріалах справи довідці від 09.06.2022 № 110 (а.с. 34) зазначено наступне: «атестація робочого місця: Наказ № 388 від 27.06.2019 (первинна). Характер та умови праці для бурильника капітального ремонту свердловин по теперішній час залишились незмінні».
Наказом Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії Нафтогаз Україна філія бурове управління «Укрбургаз» від 20.12.2004 № 509 (а.с. 37) затверджено перелік робочих місць, на яких підтверджено результатами атестації право працівників на пільгове пенсійне забезпечення за Списком 2, зокрема:
- відділення інтенсифікації видобутку, випробування і капітального ремонту свердловин, посада, професія – помічник бурильника капітального ремонту, код за ДКООЗ-95 – 16835, позиція (пільгове пенсійне забезпечення) – 12.2а, причина внесення до переліку – перевищення рівня шуму, важкість і напруженість праці.
Наказом Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії Нафтогаз Україна філія бурове управління «Укрбургаз» від 18.12.2009 № 741 затверджено перелік робочих місць, на яких підтверджено результатами атестації право працівників на пільгове пенсійне забезпечення за Списком 2, зокрема:
- відділення інтенсифікації видобутку, випробування і капітального ремонту свердловин, посада, професія – помічник бурильника капітального ремонту свердловин, код за ДК 003-2005 – 8113.2, позиція (пільгове пенсійне забезпечення) – 12.2а, причина внесення до переліку – перевищення шуму вібрації, напруженість праці, важкість, емоційна та інтелектуальна напруженість.
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами у повному обсязі підтверджено періоди роботи позивача з 27.07.2010 по 28.05.2012 на посаді бурильника капітального ремонту свердловин, що враховуючи проведення атестації робочого місця у 2004, 2009 та у 2019 роках, дає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, а тому у пенсійного органу відсутні підстави для його неврахування, що свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про результати розгляду заяви позивача про призначення пенсії №164350004777 від 21.03.2024 та зумовлює його скасування в судовому порядку.
Щодо правомірності обраного судом першої інстанції способу захисту слід зазначити наступне.
Як вбачається зі змісту мотивувальної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції, при зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 та до пільгового страхового стажу період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, з урахуванням висновків суду, судом не враховано, що спірне рішення було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Враховуючи, що обов`язок вчинити певні дії внаслідок визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області покладено судом на неналежного відповідача, а саме, на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке не розглядало заяву та документи позивача та відповідно не приймало рішення, рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 та до пільгового страхового стажу період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, підлягає зміні в частині визначення особи, на яку слід було покласти відповідний обов`язок. 
Колегія суддів зазначає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 5 КАС України).
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
З огляду на вказане, враховуючи, що правомірність відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 та до пільгового страхового стажу період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, з урахуванням висновків суду.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи, що судом першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин у справі та неправильного застосування норм матеріального права помилково зобов`язано саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вчинити певні дії, колегія суддів вважає за необхідне змінити в цій частині мотивувальну частину рішення суду, виклавши в редакції цієї постанови, а абзац третій резолютивної частини в наступній редакції : «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 та до пільгового страхового стажу період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, з урахуванням висновків суду».
В іншій частині задоволення позову колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому підстави для його зміни або скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 по справі № 440/4424/24 - в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 та до пільгового страхового стажу період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, з урахуванням висновків суду, змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а абзац третій резолютивної частини в наступній редакції : «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 та зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 20.01.2000 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 30.06.2004 та до пільгового страхового стажу період роботи з 27.07.2010 по 28.05.2012, з урахуванням висновків суду». 
В іншій частині задоволення позову рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 по справі № 440/4424/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    О.А. Спаскін