КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа № 372/3193/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/498/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
22 січня 2025 року                                                                                                   м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Сушко Л.П.,                                                                            
                                         при секретарі      Яхно П.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Проць Т.В.,- 
   встановив:
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.
Позивач просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер               ОСОБА_3 та після його смерті відкрилася спадщина.
ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 як одна сім`я без реєстрації шлюбу не менше п`яти років, разом вели спільне господарство, під час його безпорадного стану доглядала за останнім. 
Позивач просила усунути сестру спадкодавця ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, оскільки вона ухилялася від надання допомоги брату під час його перебування у безпорадному стані.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
 Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності перебування спадкодавця у безпорадному стані та ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги ОСОБА_3 .
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 та після його смерті відкрилася спадщина.
15 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , заведено спадкову справу № 6/2022.
10 травня 2023 року рішенням Обухівського районного суду Київської області встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з березня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки № 140/02-14 від 24 липня 2023 року, виданої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю., після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу до майна померлого, станом на 24 липня 2023 року спадкоємцем другої черги є ОСОБА_2 .
Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що у 2014 році  ОСОБА_3 почав хворіти, разом вони їздили в лікарню та за спільні кошти проходили його дороговартісне лікування. Позивач доглядала за ОСОБА_3 під час його перебування у безпорадному стані. ОСОБА_2 ухиляласьвід надання допомогиОСОБА_3 , який потребував стороннього догляду.
Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ст. ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною п`ятою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до положень Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.
Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 521/20849/16 (провадження № 61-31024св18), від 18 грудня 2020 року у справі № 761/19573/15-ц (провадження № 61-5357св20), від 29 червня 2021 року у справі № 386/967/18 (провадження № 61-13926св20), на які посилалася заявник у касаційній скарзі.
У Пленумі Верховного Суду України від 30.05. 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.
Матеріали справи містять копію медичного висновку про тимчасову непрацездатність ОСОБА_3 , відповідно до якого: термін дійсності з 22 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року; категорія - захворювання або травма загального характеру.
Згідно до довідки «Андроцентр» та висновку ультразвукового дослідження передміхурової залози, у ОСОБА_3 наявні ознаки гіперплазії передміхурової залози за рахунок транзиторних зон, хронічного калькульозного простатиту.
Відповідно до висновку мультидетекторної сіпральної комп`ютерної томографії, ОСОБА_3 рекомендовано консультацію ортопеда. 
  ОСОБА_3 встановлений діагноз діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, що підтверджується копією консультаційного висновку спеціаліста ангіохірурга ОСОБА_4 від 24 грудня 2021 року.
Розв`язуючи спір, судом першої інстанції досліджено надану позивачем медичну документацію та вірно встановлено, що ОСОБА_3 дійсно мав певні хвороби, проте така документація не містить висновків на підтвердження перебування спадкодавця в безпорадному стані. Перебування спадкодавця певний час у медичному закладі на лікуванні та необхідність лікування достовірно не свідчать про його безпорадний стан у розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи, медичними (лікарськими) документами та поясненнями свідків не підтверджено перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані. 
 Так, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за позовом заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій
(постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі
№ 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16).
Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення до відповідача із вимогами щодо надання допомоги ОСОБА_3 .
Матеріали справи не містять відомостей про те, що через дії чи бездіяльність ОСОБА_2 спадкодавець не був забезпечений усім необхіднім лікуванням, матеріальним забезпеченням та доглядом.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних, достатніх та безспірних доказів на підтвердження свідомого ухилення  ОСОБА_2  від надання ОСОБА_3 допомоги за наявності можливості її надання, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребу у постійному сторонньому догляді саме від відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивач не надала належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, відтак, відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_2  від права на спадкування за законом після смерті її брата.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 тривалий час опікувалась спадкодавцем та самостійно за власні кошти понесла матеріальні витрати у зв`язку з його похованням, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене не може бути достатньою обставиною для усунення від права спадкування в розумінні ч. 5                 ст. 1224 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, не цікавилася його життям і здоров`ям, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанцій та містять посилання на факти, які уже були предметом дослідження. 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 23 листопада 2023 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для їх скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 31 січня 2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

 
 
                                                                                                                           Л.П. Сушко