ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 березня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/2619/24
Головуючий у першій інстанції – Домашенко Ю. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/413/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарями: Шкарупою Ю.В., Герасименко Ю.О.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2024 року (повний текст складено 09.12.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про тлумачення заповіту,

                                        У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в якому просила розтлумачити заповіт ОСОБА_5 , посвідчений 15.08.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М. за р. № 1042, а саме, що ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну йому 1/4 частину житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що становить квартиру АДРЕСА_2 . 
Позов обґрунтовано тим, що 07.10.1997 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , який 08.11.2000 було розірвано, однак вони продовжували проживати однією сім`єю та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , де вона та ОСОБА_3 зареєстровані й нині.
За життя, 15.08.2017, ОСОБА_5 склав заповіт, згідно з яким належну йому на праві власності кв. АДРЕСА_2 заповів позивачці.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Рожець А.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки, відповідно до поданого спадкоємцем документу, що посвідчує право власності спадкодавця, спадковим майном є 1/4 частина житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , а заповідана квартира.
Уважала, що при написанні заповіту ОСОБА_5 помилково було вказано квартиру, тоді як насправді він володів 1/4 частиною в будинку, що відповідає квартирі АДРЕСА_4 в технічному паспорті на житловий будинок.
Наголошувала, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 було направлено на передачу їй в порядку спадкування належної йому частини житлового будинку, незалежно від того, що у заповіті помилково зазначено квартиру АДРЕСА_4 .

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 02.12.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про тлумачення заповіту – задоволено.
Тлумачено заповіт ОСОБА_5 , посвідчений 15.08.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М. за р. №1042, а саме, що ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну йому 1/4 частину житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що становить квартиру номер АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить визнати недійсним рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02.12.2024 про тлумачення заповіту ОСОБА_5 ; встановити, що заповіданим майном є конкретний об`єкт (квартира АДРЕСА_4 ), який відрізняється від 1/4 частини житлового будинку, а тому спадкування неможливе в обсязі, зазначеному у рішенні суду; задовольнити його спадкові права відповідно до чинного законодавства.
Уважає, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду про тлумачення заповіту змінює волю заповідача та суттєво порушує його права як спадкоємця.
Зазначає, що поняття квартира та житловий будинок є чітко визначеними ЦК України та являються різними за своїм значенням та змістом. Позов ОСОБА_1 щодо тлумачення заповіту, в якому чітко зазначено поняття квартира, не може тлумачитись як житловий будинок, оскільки це призведе до підміни понять та істотних змін самого заповіту, що суперечить нормі ст. 1256 ЦК України та волі заповідача, яку чітко визначено заповітом.
Посилається на постанови Верховного Суду у справах №6-2277цс16, №14- 16цс19, № 756/13212/18.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що недотримання в.о. державного нотаріуса Козелецької державної нотаріальної контори Шенгерей Т.I. норм законодавства при складанні договору дарування 13.12.1994 призвело до неможливості реалізації нею спадкових прав після смерті ОСОБА_6 . Останній же знав, що житло, яке йому мати подарувала і в якому він був зареєстрований та проживав зі своєю сім`єю - це саме квартира, тому зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті відносно квартири. Документів на житло нотаріусу, який посвідчував його заповіт, він не надав, а законом не встановлено обов`язку нотаріуса пересвідчуватися у наявності в заповідача права на майно, що заповідається, так як заповіт складається зі слів заповідача.
Указує, що заповіт ОСОБА_7 ніким не оспорений, не визнавався недійсним, не є нікчемним. Доказів того, що ОСОБА_5 при складанні заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, відповідачами по справі не надано. 
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить встановити, що заповіданим майном є конкретний об`єкт (квартира АДРЕСА_4 ), який відрізняється від 1/4 частини житлового будинку, а тому спадкування неможливе в обсязі, зазначеному у рішенні суду та задовольнити його спадкові права відповідно до чинного законодавства, тобто фактично заявляє позовні вимоги. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, ОСОБА_1 та її представника – адвоката Гуц Н.М., які просили залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 було спрямоване передачу позивачу в порядку спадкування належної йому 1/4 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 , яка за технічними характеристиками становить квартиру АДРЕСА_2 .
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до архівного витягу з рішення виконкому Козелецької селищної ради народних депутатів від 19.03.1992 №27 про викуп комунальних квартир, дозволено продати ОСОБА_4 квартиру по АДРЕСА_3 (а.с. 123).
Згідно з договором купівлі-продажу від 15.05.1992, укладеним між  виконавчим комітетом Козелецької селищної ради народних депутатів (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), посвідченим державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Кравченко С.І. за реєстровим №967, ОСОБА_4 придбала двокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , що складає 1/4 частину будинку. Відчужено:  4-1 коридор пл. 3.0 кв.м; кухня 4-2 пл. 9,3 кв.м; прихожа 4-3 пл. 7,2 кв.м; кімната 4-4 пл. 9,9 кв.м; кімната 4-5 пл. 20,3 кв.м; коридор 4-6 пл. 4,4 кв.м; коридор 4-7 пл. 3,8 кв.м; ванна 4-8 пл. 2,8 кв.м; тамбур III пл. 1,7 кв.м; 1/4 сараю «Б»; 1/2 туалету «В»; 1/4 паркану № 1, 2, 3, 1/2 паркану 5, 6 (а.с. 116-117).
За договором дарування від 13.12.1994, посвідченим державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Чернігівської області Шенгерей Т.І. за реєстровим №4-3069, зареєстрованим в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.1994 за реєстровим №252 та записаним в реєстрову книгу №11, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Подароване майно належало дарителю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Козелецькою нотаріальною конторою 15.05.1992 за реєстровим №967 та зареєстрованого в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації 21.05.1992 за реєстровим № 1730 (а.с. 18-19).
07.10.1997 між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ) зареєстровано шлюб, що підтверджується копією повторного свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 08.06.1998 (а.с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.01.1998 (а.с. 12).
Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 08.11.2000 шлюб між позивачкою та ОСОБА_9 розірвано (а.с. 13).
15.08.2017 ОСОБА_5 склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві власності квартиру під ногмером 4 у будинку під номером АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №1042 (а.с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 14).
02.06.2020 за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Рожець А.П. заведено спадкову справу №80/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Із заявами про прийняття спадщини також звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
19.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріусу Чернігівського районного нотаріального округу Рожець А.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Глобою Н.М., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 15.08.2007 за р. №1042, а саме на квартиру АДРЕСА_2 . 
19.08.2020 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Рожець А.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1/02-31, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Глобою Н.М., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 15.08.2017 за р. №1042 (а.с. 17).
Відмова мотивована тим, що наявне у померлого ОСОБА_5 на праві приватної власності майно (1/4 частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 не відповідає майну, яке він заповідав ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ).

У третьому розділі (прописка) наданої позивачем копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 22-25) зазначені: 
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий 21.02.2014 Козелецьким РС УДМС України в Чернігівській області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 з 20.06.1995, знято з реєстрації місця проживання 22.06.2020; 
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий 07.04.1999 Козелецьким РВ УМВС України в Чернігівській області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 з 31.05.2018; 
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серї НОМЕР_7 виданий 04.02.2014 Козелецьким РС УДМС України в Чернігівській області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 з 22.07.2019. 
У будинковій книзі наявний штамп Ніжинського міжміського бюро технічної інвентаризації від 31.05.2018 такого змісту: « АДРЕСА_1 . Житлова площа будинку (квартири) станом на 01.12.2017 складає 126,1 кв.м. Власник - ОСОБА_5 . Документ - договір дарування від 13.12.1994 за №4-3069, державний нотаріус Козелецької державної нотаріальної контори. Частка - 1/4. Житловий будинок складається з 4 квартир. Квартира АДРЕСА_5 , житлова площа 25,4 кв.м. Квартира АДРЕСА_6 , житлова площа 25,0 кв.м. Квартира АДРЕСА_4 , житлова площа 30,2 кв.м» (а.с. 25). 
З договору про надання послуг постачання холодної води і водовідведения, укладеного 01.09.2010 ОСОБА_5 з КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради (а.с. 28-29), договору №58 про користування електричною енергією, укладеного 22.12.2010 ОСОБА_5 з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» (а.с. 30-31) убачається, що адресою надання відповідних послуг є АДРЕСА_3 . 
Згідно з планом та експлікацією до плану житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , будинок має чотири квартири, зокрема квартира АДРЕСА_4 складається з: 4-1 коридор пл. 3,0 кв.м; кухня 4-2 пл. 12,5 кв.м; передня 4-3 пл. 7,2 кв.м; житлова кімната 4-4 пл. 9,9 кв.м; житлова кімната 4-5 пл. 20,3 кв.м; коридор 4-6 пл. 4,4 кв.м; коридор 4-7 пл. 3,8 кв.м; санвузол 4-8 пл. 4,0 кв.м; тамбур III пл. 1,7 кв.м. Разом по 4 квартирі: загальна площа приміщень 66,8 кв. м, площа загальна — 65,1 кв.м, житлова — 30,2 кв.м, допоміжна 34,9 кв. м, площа літніх приміщень - 1,7 кв.м (а.с. 38-40).
Відповідно до розпорядження Козелецької селищної ради №21-Р від 27.02.2016 «Про перейменування вулиць і провулків селища Козелець» вулицю Островського перейменовано на Петра Савчука (а.с. 41).
Рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради №1011-70/VIII від 26.06.2020 присвоєно адресу 1/4 частині житлового будинку, що належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 13.12.1994 - АДРЕСА_3 (а.с. 42). 
Відповідно до довідки КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» №12 від 18.03.2024, станом на 31.12.2012 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за:
- ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 09.06.1992 за P№1194 на 1/5 частину; 
- ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 13.12.1994 за P№ 4-3069 на 1/4 частину; 
- ОСОБА_11 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 20.02.1997 за P№337 на 7/100 частини; 
- ОСОБА_12 на підставі рішення Козелецького районного суду від 20.08.1998 на 14/75 частини; 
- ОСОБА_13 на підставі дубліката від 30.10.2007 договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 09.07.1992 за Р№1524 на 7/75 частини (а.с. 43). 
Із довідки КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» №8 від 29.05.2024 вбачається,  що ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Козелецькою державною нотаріальною конторою 15.05.1992 реєстр №967, купила в Козелецької селищної ради двокімнатну квартиру загальною площею 52,6 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м в АДРЕСА_1 , що складає 1/4 частину будинку, а саме: коридор 4-1 пл. 3,0 кв.м, кухня 4-2 пл. 9,3 кв.м, прихожа 4-3 пл. 7,2 кв.м, кімната 4-4 пл. 9,9 кв.м, кімната 4-5 пл. 20,3 кв.м, коридор 4-6 пл. 4,4 кв.м, коридор 4-7 пл. 3,8 кв.м, ванна 4-8 пл. 2,8 кв.м, тамбур III пл. 1,7 кв.м, 1/4 сараю «Б», 1/2 уборної «В», 1/4 забору № 1, 2, 3; 1/2 забору № 5, 6. При даруванні ОСОБА_4 1/4 частини будинку ОСОБА_5 згідно з договором дарування, посвідченим Козелецькою державною нотаріальною конторою 13.12.1994 реєстровий № 4-3069, державний нотаріус Шенгерей Т.І. не вказала конкретно, що входить в 1/4 частину житлового будинку. На підставі матеріалів КП «Ніжинське МБТІ» в 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , входить: коридор 4-1 пл. 3,0 кв.м, кухня 4-2 пл. 9,3 кв.м, прихожа 4-3 пл. 7,2 кв.м, кімната 4-4 пл. 9,9 кв.м, кімната 4-5 пл. 20,3 кв.м., коридор 4-6 пл. 4,4 кв. м., коридор 4-7 пл. 3,8 кв. м., ванна 4-8 пл. 2,8 кв. м, тамбур III пл. 1,7 кв.м, 1/4 частина сараю «Б», 1/2 частина уборної «В», 1/4 частина забору № 1, 2, 3; 1/2 частина забору № 5, 6 (а.с. 44). 

Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.
За положеннями статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.
Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.
Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.
При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.
Згідно зі статтею 213 ЦК України  зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.
Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні.
Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби.

Зі змісту складеного 15.08.2017 заповіту вбачається, що ОСОБА_5 на випадок смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві власності квартиру під АДРЕСА_2 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, заповідачем зроблено розпорядження щодо належного йому майна, а саме квартири під АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що ОСОБА_5 за життя належала 1/4 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення виконавчого комітету Козелецької селищної ради №1011-70/VIII від 26.06.2020 1/4 частині житлового будинку, що належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 13.12.1994, присвоєно адресу: АДРЕСА_3 .
Відтак воля спадкодавця у заповіті була спрямована на те, щоб залишити ОСОБА_1 у спадок належу йому 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . І саме цій частині будинку рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради №1011-70/VIII від 26.06.2020 присвоєно адресу: АДРЕСА_3 .
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 було спрямоване на передачу позивачу в порядку спадкування належної йому 1/4 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 , яка за технічними характеристиками становить квартиру АДРЕСА_2 .
Доводи апеляційної скарги правильності висновків районного суду не спростовують і зводяться до тлумачення норм законодавства, які не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить встановити, що заповіданим майном є конкретний об`єкт (квартира АДРЕСА_4 ), який відрізняється від 1/4 частини житлового будинку, а тому спадкування неможливе в обсязі, зазначеному у рішенні суду; задовольнити його спадкові права відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
ОСОБА_2 є відповідачем у справі, згідно з ч. 1 ст. 193 ЦПК України він мав право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, однак цим правом не скористався. 
Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Отже, вищезазначені вимоги апеляційним судом не розглядаються. 
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для його скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                           У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 07 березня 2025 року. 

Головуюча:                                                                   О.Є. Мамонова

Судді:                                                                             Н.В. Висоцька

                                                                                       Н.В. Шитченко