ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Карп`як О.О.

28 січня 2025 року	Львів	Справа № 380/3569/24 пров. № А/857/32165/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б, Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:                    Юник А.А.
представника апелянта:                                        Мандзиняк Г.В.
представника позивача:                                        Калиш С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року   у справі № 380/3569/24 за адміністративним позовом Державного підприємства “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:
15.02.2024р. позивач, Державне підприємство “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу № Ю-1198-17 від 11.12.2023р. про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму - 5080093,80   грн., в тому числі 4515244,58 грн. – недоїмка, 564849,22 грн. – пеня.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2024р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління ДПС у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт просить суд, Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2024р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Представник апелянта, Мандзиняк Г.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав у ній зазначених.
Представник позивача, Калиш С.О. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Відокремлений підрозділ “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” ДП “Львіввугілля” зареєстроване в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.11.2021р. номер запису 1004081800173000005. 
Основними видами діяльності 86.10 діяльність лікарняних закладів.
11.12.2023р. у зв`язку з наявністю у Державного підприємства “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” податкового боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі даних автоматизованої системи обліку, податковий орган в автоматичному режимі сформовав і направив податкову вимогу №Ю-1198-17 про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 5080093,80 грн., в тому числі 4515244,58 грн. - недоїмка, 564849,22 грн. - пеня.
24.03.2023р. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/14292/22, яке залишене без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2023р. позов Державного підприємства “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено повністю. 
Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Львівській області щодо несписання пені Державному підприємству “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” за період: 01.03.2020р. до 07.04.2021р. відповідно до п.9-11.1, п.9-11.2 розділу VIII “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010р. № 2464-VI.
Одночасно, суд зобов`язав Головне управління ДПС у Львівській області списати нараховану пеню Державному підприємству “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” за період: 01.03.2020р. до 07.04.2021р. відповідно до п.9-11.1, п.9-11.2 розділу VIII “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010р. №2464-VI.
Ухвалами Верховного Суду від 14.09.202р. та 11.10.2023р. касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року та Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі за позовом Державного підприємства “Львіввугілля” в особі відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувального комплексу “Ровесник” до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернуто скаржнику.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2023р. у справі №380/14292/22 набрало законної сили 16.08.2023р.
ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Податкову вимогу від 11.12.2023р. №Ю-1198-17 позивач оскаржив в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.
25.01.2024р. Рішенням Державна податкова служба України скаргу залишила без розгляду.
ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010р. № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).
ст.1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В п.1 ч.1 ст.4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” видно, що платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Тобто, в силу наведеної норми, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
ч.4 ст.8 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно ч.8 ст.9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
При цьому, платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.
ч.11, ч.12 ст.9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” визначено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
В п.3 ч.1 ст.14 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” видно, що податкові органи зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.
Заходи впливу та стягнення передбаченні ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Із змісту ч.2 - ч.4, ч.10-ч.15 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” видно, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.
Оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.
Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів.
Рішення податкового органу про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. № 449 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка врегульовує застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами (далі - Інструкція № 449).
Розділ VI Інструкції № 449 визначає порядок стягнення заборгованості з платників.
В абз.2-4 п.2 Розділу VI Інструкції № 449 видно, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
п.3 - п.7 Розділу VI Інструкції № 449 встановлює, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції. При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера “Ю” (вимога до юридичної особи) або “Ф” (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера “У” (узгоджена вимога). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом); борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу; є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.
Якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки). Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, то орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.
Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, формування заборгованості з єдиного внеску здійснюється на певну дату з урахуванням усієї заборгованості, яка існує на таку дату, шляхом прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо, зокрема орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, як суб`єкта владних повноважень, що на підставі даних автоматизованої системи обліку, податковий орган в автоматичному режимі сформував і направив податкову вимогу від 11.12.2023р. №Ю-1198-17 про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 5080093,80 грн., в тому числі 4515244,58 грн. - недоїмка, 564849,22 грн. - пеня. 
Проте, як слідує з даних інтегрованої картки платника податків, сума пені, зазначена у вказаній податковій вимозі, нарахована контролюючим органом, у тому числі за період: 01.03.2020р.-07.04.2021р. у зв`язку із несвоєчасною сплатою ВП “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” ДП “Львіввугілля” єдиного внеску, тоді як відповідно до п.9-11.2 розділу VIII “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.
Тобто, в даному випадку, податковий орган за наявності прямої заборони щодо нарахування пені, протиправно нарахував таку.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2023р. у справі №380/14292/22, яке залишене без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2023р. позов Державного підприємства “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено повністю. Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Львівській області щодо несписання пені Державному підприємству “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” за період: 01.03.2020р. до 07.04.2021р. відповідно до п.9-11.1, п.9-11.2 розділу VIII “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010р. № 2464-VI. 
Крім того, суд зобов`язав Головне управління ДПС у Львівській області списати нараховану пеню Державному підприємству “Львіввугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувальний комплекс “Ровесник” за період: 01.03.2020р. - 07.04.2021р. відповідно до пунктів 9-11.1, 9-11.2 розділу VIII “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 №2464-VI. 
Вказане рішення набрало законної сили 16.08.2023р., а тому в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені у ньому, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увага апелянта і на те, що ст.370 КАС України чітко визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що пеня з 29.09.2018р. - 07.04.2021р. нарахована рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.06.2021р. № 15441/13-01-24-08/26453503. 
Із змісту апеляційної скарги видно, що апелянт покликається на те, що донарахована пеня на суму 564849,22 грн. (несплачений залишок) згідно Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 30.06.2021р. № 15441/13-01-24-08/26453503 (за період:29.09.2018р. - 07.04.2021р.) є в структурі заборгованості по вимозі від 11.12.2023р. №Ю-1198-17.
Однак, колегія суддів такі доводи апелянта відхиляє за необґрунтованістю, оскільки спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-1198-17 від 11.12.2023р. на загальну суму 5080093,80 грн., в тому числі 4515244,58 грн. - недоїмка, 564849,22 грн. - пеня, фактично включає в себе суму пені, нараховану за період: 01.03.2020р. до 07.04.2021р., яка на виконання вищевказаного судового рішення підлягає списанню.
При цьому, доказів зміни раніше зазначеної суми боргу (недоїмки) внаслідок її оскарження та відповідно відкликання спірної податкової вимоги контролюючий орган не надав суду.
Ухвалами Верховного Суду від 14.09.2023р. та 11.10.2023р. касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі за позовом Державного підприємства “Львіввугілля” в особі відокремленого підрозділу “Оздоровчо-лікувального комплексу “Ровесник” до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернуто скаржнику.
Такі протиправні дії суб`єкта владних повноважень призвели до неправильного розрахунку податкового боргу позивача, а тому податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-1198-17 від 11.12.2023р. очевидно є протиправною та підлягає скасуванню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Вирішуючи питання про можливість визнання протиправною та скасування оскаржуваної податкової вимоги в частині нарахованої пені, яка підлягала списанню та залишення його в силі у іншій частині, колегія суддів відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховує позицію Верховного Суду щодо застосування норм права, відповідно до якої “… спірне податкове повідомлення-рішення фіскального органу підлягає скасуванню не через відсутність у платника вказаного податкового обов`язку, а через висновок про неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов`язання” (постанови Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі № 826/15139/16, від 17.04.2018р. у справі №2а-10031/12/2670, від 28.02.2023р. у справі № 160/16529/21).
Такий підхід узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі “Компанія “Вестберґа таксі Актіеболаґ” та “Вуліч проти Швеції” Суд визначив, що “…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління”.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління ДПС у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі        Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області – залишити без задоволення, а Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року   у справі № 380/3569/24– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 04.02.2025р.